ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2020 року                                     м. Дніпро                    Справа №  908/3748/13
      Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),
суддів:                        Чус         О.В., Подобєда І.М.
секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “Дана” 
на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.12.2018 р. 
( суддя Корсун В.Л., повний текст рішення складено 17.12.2018 р. ) у справі 
за первісним позовом:      Запорізької місцевої прокуратури № 1    
в інтересах держави в особі органу, 
уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах:
Головного управління статистики у Запорізькій області,
м. Запоріжжя
до відповідача:      Товариства з обмеженою відповідальністю “Дана”, 
м. Запоріжжя
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог 
на предмет спору на стороні Позивача: Регіональне відділення 
Фонду державного майна України по Запорізькій області, 
м. Запоріжжя
про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, зобов`язання звільнити та повернути нежитлове приміщення

та за зустрічним позовом: товариства з обмеженою відповідальністю “Дана”,  
м. Запоріжжя
до відповідача:      Головного управління статистики у Запорізькій області, 
м. Запоріжжя
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, 
м. Запоріжжя
про  стягнення компенсації 
за поліпшення орендованого майна майна в розмірі 4 873 793,33 грн.
ВСТАНОВИВ:
У 2013 році прокурор Жовтневого району міста Запоріжжя в інтересах держави в особі Головного управління статистики у Запорізькій області звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дана"          ( далі - ТОВ "Дана" ) про розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 20 від 01.01.1999 р., зобов`язання звільнити та повернути за актом прийому-передачі на користь Головного управління статистики у Запорізькій області належне державі нежитлове приміщення загальною вартістю 135 363,68 грн., яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 75, а саме: нежитлове приміщення площею 144,0 м2 з прилеглою територією площею 272,5 м2, привівши їх у стан, у якому вони були передані ТОВ "Дана" згідно з актом прийому-передачі від 01.01.1999 р.
Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч умовам укладеного між Головним управлінням статистики у Запорізькій області та ТОВ "Дана" договору оренди нежитлового приміщення № 20 від 01.01.1999 р., Відповідач систематично порушує вимоги щодо своєчасності та повноти розрахунку за орендну плату. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.05.2013 р. у справі № 908/557/13-г з ТОВ "Дана" на користь Головного управління статистики у Запорізькій області стягнуто заборгованість з орендної плати за договором № 20 від 01.10.1999 р.. Рішення набрало законної сили та наказ на примусове виконання зазначеного рішення перебуває на виконанні в Жовтневому ВДВС Запорізького МУЮ, однак станом на час звернення з позовом у даній справі воно не виконано та заборгованість за договором продовжує збільшуватися.
В свою чергу ТОВ "Дана" звернулось до суду із зустрічним позовом про стягнення з Головного управління статистики в Запорізькій області на його користь компенсації за поліпшення орендованого майна в сумі 685 345,00 грн.
Зустрічний позов мотивовано тим, що управлінням статистики було надано ТОВ "Дана" згоду на розширення магазину "Дана", в площі забудови будівлі управління, при умові погодження проекту реконструкції з обласним управлінням статистики та управлінням головного архітектора м. Запоріжжя. ТОВ "Дана" було розроблено проект реконструкції, складено кошторисну документацію, отримано всі необхідні погодження. Після закінчення виконання будівельних робіт на орендованій території площею 272,5 м2, внаслідок проведення реконструкції, з`явилась нова окрема будівля, якій присвоєно літ. А' та визначено її цільове призначення – "магазин". З метою врегулювання питання про належність на праві власності зазначеної нової будівлі, 01.03.2000 р. між ТОВ "Дана" та управлінням статистики підписано додаткову угоду № 1 до договору оренди,   якою, зокрема,   доповнено   договір   пунктом 1.2.1  "усі  зміни, перепланування, включаючи оснащення комунікаціями і додаткова будівля на площі 272,5 м2 необхідні для якісного функціонування обєкта торгівлі, проведені орендарем (ТОВ "Дана") на переданих йому площах є власністю орендаря ( ТОВ "Дана" )". Таким чином, управління статистики, в особі свого керівника, ще у 2000 році підтвердило, що будівництво здійснено саме ТОВ "Дана" та наявна додаткова будівля на площі 272,5 м2. Згідно з технічною документацією, складеною ОП "ЗМБТІ", магазин літ. А' по пр. Леніна, 75 в м. Запоріжжя не відноситься до самочинно збудованого об`єкта. Посилаючись на викладені обставини, керуючись ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", з урахуванням уточнень до позовної заяви,    ТОВ "Дана" просило стягнути 685 345,00 грн. компенсації за поліпшення орендованого майна.
Справа розглядалась судами неоднарозово.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.09.2015 р. позовні вимоги за первісним позовом задоволені у повному обсязі: розірвано договір оренди нежитлового приміщення та зобов`язано ТОВ "Дана" повернути державне майно, передане за договором оренди нежитлового приміщення, загальною вартістю 135 363,68 грн., розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 75, а саме: нежитлове приміщення площею 144,0 м2 з прилеглою територією площею 272,5 м2, привівши їх у стан, в якому вони були передані ТОВ "Дана" згідно з актом прийому-передачі від 01.01.1999 р. У задоволені зустрічних позовних вимог відмовлено у повному обсязі. 
Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2015 р. скасовано в частині зобов`язання Відповідача привести передане в оренду державне майно у стан, в якому воно було передано ТОВ "Дана" згідно з актом прийому-передачі від 01.01.1999 р. Викладено абз. 3 резолютивної частини рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2015 р. у наступній редакції: "Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Дана" протягом 20 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили повернути за актом приймання-передачі на користь Головного управління статистики у Запорізькій області державне майно, передане за договором оренди нежитлового приміщення від 01.01.1999 р. № 20, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 75, а саме: нежитлове приміщення площею 144 м2 та прилеглу територію площею 272,5 м2 з розташованою будівлею магазину літ. "А". Доповнено резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: "Визнати недійсними п. 1.2.1 додаткових угод від 01.03.2000 р. №1 та від 15.01.2001 р. № 2 до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.1999 р. № 20". В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2015 р. залишено без змін.
Постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2016 р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. залишено без змін у частині вирішення первісного позову. У частині вирішення зустрічного позову та розподілу судових витрат рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2015 р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. скасовано. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області. В частині визнання недійсними пунктів 1.2.1 додаткових угод від 01.03.2000 р. № 1 та від 15.01.2001 р. № 2 до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.1999 р. № 20 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. у справі № 908/3748/13 скасовано.
В обґрунтування підстав для направлення справи на новий розгляд Вищий господарський суд України зазначив, що: саме вартість добудови площею 272,5 м2 і є вартістю невідокремлюваних поліпшень, які просить стягнути Позивач за зустрічним позовом, тим самим визнаючи фактичний стан речей та об`єкт, щодо якого існували ( до вирішення даного спору ) орендні правовідносини; наявні у справі докази свідчать не лише про реальний стан будівлі на цей момент, а й про те, що добудова була неодноразово погоджена як Орендодавцем ( лист від 06.03.1998 р. вих. № 15-09/39 та додаткові угод від 01.03.2000 р. № 1 та від 15.01.2001 р. № 2 до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.1999 р. № 20 ), так і Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Запоріжжя ( дозвіл від 13.10.1998 р. №     188 ) та виконкомом Запорізької міської ради ( рішення від 29.10.1998 р. за № 590/1 ). За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про те, що добудова не погоджена суперечить матеріалам справи та обставинам, які встановлені судами. При цьому немає правового значення, погодження щодо здійснення невідокремлюваних поліпшень передувало проведенню будівельних робіт чи було зроблено вже після їх здійснення, оскільки будь-яких заборон чи обмежень на цей предмет ні чинний на той момент ЦК УРСР, ні Закон України "Про оренду державного та комунального майна" не містили; предметом зустрічних позовних вимог є стягнення вартості невідокремлюваних поліпшень, але ці вимоги фактично судами не розглядалися, оскільки вони дійшли передчасного висновку про відсутність погодження на їх здійснення. При цьому судами проігноровані доречні посилання Позивача за зустрічним позовом на ряд доказів на підтвердження погодження Орендодавцем поліпшень; судами обох інстанцій не було надано оцінки висновкам експерта від 07.07.2014 р. та від 23.03.2015 р.
Під час нового розгляду справи Відповідачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просив стягнути з Головного управління статистики у Запорізькій області, як компенсацію за поліпшення орендованого майна, 4 873 793, 33 грн. 
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.12.2018 р. ( суддя Корсун В.      Л. ) у задоволенні зустрічного позову ТОВ "Дана" відмовлено. 
 Рішення суду мотивоване тим, що ТОВ “Дана” не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме не надано документи які б підтверджували понесені витрати на поліпшення  орендованих  приміщень.
Не погодившись з рішенням господарського суду, ТОВ “Дана” звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. В обґрунтування апеляційних вимог, посилаючись на постанову Вищого господарського суду України від 16.06.2016 р. у цій справі, Скаржник зазначає, що: Вищий господарський суд визнав, що проведення добудови було погоджено Головним управлінням статистик у Запорізькій області, і що вартість добудови площею 272,5 кв. м. і є вартістю невідокремлених поліпшень; господарський суд не прийняв до уваги, що п. 1.2.1. договору оренди нежитлового приміщення передбачено, що усі зміни, перепланування, включаючи оснащення комунікаціями і додаткова будівля на площі 275,5 кв. м. необхідні для якісного  функціонування об`єкта торгівлі, проізведені Орендарем  на переданих  йому площах є  власністю ТОВ “Дана”; в постанові Вищого господарського суду зазначено, що немає правового значення, погодження щодо здійснення невідокремлюваних поліпшень передувало проведенню будівельних робіт чи було зроблено вже після їх здійснення. Підтвердженням погодження будівництва Головним управлінням нової будівлі площею 272,5 кв. м. є укладання додаткової угоди № 1 до договору; Скаржник вважає, що він не несе відповідальності за неможливість експерта дослідити об`єкт тільки зовні, оскільки ТОВ “Дана” повністю оплатило всі виставлені експертною установою рахунки на оплату, а за надання можливості дослідження об`єкту нерухомості, то це питання до Головного управління статистики у Запорізькій області; відносно ствердження суду про ненадання товариством первинних документів, в яких відображена інформація щодо розміру понесених витрат на поліпшення орендованих приміщень, Скаржник зазначає, що він надав експерту всі наявні у нього документи;
Скаржник просить апеляційний суд рішення господарського суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення зустрічного позову ТОВ “Дана”.
Прокурор та Головне управління статистики у відзивах на апеляційну скаргу вважають рішення суду законним та обґрунтованим. Просять залишити його в силі, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що позивачем не доведено здійснення поліпшень за власні кошти. Прокурор також наголошував на необхідності застосування до спірних правовідносин законодавства, яке діяло на час укладання договору оренди. 
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.01.2020 р. ( колегія суддів у складі: Антонік С.Г. – головуючий, Іванов О.Г., Кузнецова І.Л. ) рішення Господарського суду Запорізької області від 05.12.2018 р. скасовано та прийнято нове, яким зустрічний позов задоволено. Стягнуто з Головного управління статистики у Запорізькій області на користь ТОВ "Дана" 4 873 793, 33 грн. компенсації, 11 304 грн. оплати за проведення судової експертизи та суми судових витрат зі сплати судового збору.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.07.2020 р. касаційні скарги Першого заступника прокурора Дніпропетровської області та Головного управління статистики у Запорізькій області задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.01.2020 р. у справі   № 908/3748/13 скасовано. Справу передано на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.
В обґрунтування підстав для направлення справи на новий розгляд, Верховний Суд зазначив, що правовідносини щодо сплати компенсації за невід`ємні поліпшення орендованого майна є наслідком розірвання договору оренди і виникли з моменту його розірвання з 26.01.2016 р. - таким чином, до них підлягає застосуванню законодавство, яке діяло саме на цю дату.
Колегія суддів Верховного Суду звернула увагу на те, що Вищий господарський суд України у постанові від  16.06.2016 р. у цій справі, скасовуючи постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. та рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2015 р. в частині вирішення зустрічного позову та направляючи справу в цій частині на новий розгляд зазначив, що саме вартість добудови площею 272,5 м2 і є вартістю невідокремлюваних поліпшень, які просить стягнути Позивач за зустрічним позовом, тим самим визнаючи фактичний стан речей та об`єкт, щодо якого існували ( до вирішення даного спору ) орендні правовідносини; наявні у справі докази свідчать не лише про реальний стан будівлі на цей момент, а й про те, що добудова була неодноразово погоджена як Оорендодавцем ( лист від 06.03.1998 р. вих. № 15-09/39 та додаткові угод від 01.03.2000 р. № 1 та від 15.01.2001 р. № 2 до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.1999 р. № 20 ), так і Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Запоріжжя ( дозвіл від 13.10.1998  р. № 188 ) та Виконкомом Запорізької міської ради                      ( рішення від 29.10.1998 р. за № 590/1 ). За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про те, що добудова не погоджена суперечить матеріалам справи та обставинам, які встановлені судами. При цьому немає правового значення, погодження щодо здійснення невідокремлюваних поліпшень передувало проведенню будівельних робіт чи було зроблено вже після їх здійснення, оскільки будь-яких заборон чи обмежень на цей предмет ні чинний на той момент ЦК УРСР, ні Закон України "Про оренду державного та комунального майна" не містили; предметом зустрічних позовних вимог є стягнення вартості невідокремлюваних поліпшень, але ці вимоги фактично судами не розглядалися, оскільки вони дійшли передчасного висновку про відсутність погодження на їх здійснення. При цьому судами проігноровані доречні посилання Позивача за зустрічним позовом на ряд доказів на підтвердження погодження Орендодавцем поліпшень; судами обох інстанцій не було надано оцінки висновкам експерта від 07.07.2014 р. та від 23.03.2015 р.
Сама лише обставина відсутності документів які б підтверджували понесені витрати Орендарем на поліпшення орендованих приміщень, не позбавляє останнього іншими доказами доводити відповідні обставини, які суди, з урахуванням принципу змагальності, повинні оцінити за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Разом з тим, з урахуванням обмежень, встановлених ст. 300 ГПК України, Верховний Суд вазав на те, що у нього відсутні обґрунтовані сумніви стосовно правильності висновків суду апеляційної інстанції про те, що будівництво здійснено за рахунок власних коштів Орендаря, з урахуванням конкретних обставин справи. 
Як зазначив Верховний Суд в розглядуваній справі апеляційний суд, призначаючи у справі оціночно-будівельну експертизу, яка була проведена експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, при цьому діючи відповідно до положень ст. 99 ГПК України, яка дозволяє суду з власної ініціативи призначити експертизу у справі, діяв відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі № 910/4923/14, поставивши на розгляд експерта питання: 1) Яка вартість орендованого майна, розташованого по пр. Соборний, 75 (мин. Леніна), що передавалося в оренду площею 144 м2 станом на 01.01.1999 р.?  2) Яка вартість орендованого майна, розташованого по пр. Соборний, 75 ( мин. Леніна ) площею 416,4 м2 ( 144 м2 наданого в оренду та 272,5 м2 збудованого ) станом на 26.01.2016 р.? 
Попри це Верховний Суд вважає передчасними висновки суду апеляційної інстанції стосовно різниці суми, яка підлягає компенсації за поліпшення орендованого майна, що була взята ним з висновків експерта № 67 експертного оціночно-будівельного дослідження об`єкта нерухомого майна від 22.05.2018 р. та висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 20.11.2019 р. Суд апеляційної інстанції прийняв вказані висновки експертиз як належні, допустимі та достовірні докази не надавши при цьому оцінки як їм в цілому, так і запереченням Головного управління статистики у Запорізькій області та прокуратури, наявним в матеріалах справи.
В свою чергу і експертний висновок, як і будь-який інший доказ у справі, повинен в силу вимог ст. ст. 86 та 269 ГПК України оцінюватися судом, тим паче, якщо він покладений в основу прийнятого судового рішення. Однак оцінка викладених вище доказів, обставин та доводів є необхідною для правильного вирішення спору по суті, позаяк як касаційна скарга Першого заступника прокурора Дніпропетровської області, так і касаційна скарг Головного управління статистики у Запорізький області обґрунтовані також незгодою з вказаними висновками експертизи з підстав їх невідповідності нормативно-правовим актам, порушення самого порядку дослідження та залишення поза увагою окремих обставин, зокрема, доводів прокурора про відсутність доказів введення в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкта прибудови до орендованого приміщення, на момент розірвання договору.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Широбокова Л.П., Чус О.В.    
Ухвалою Центарльного апеляційного господарського суду від 29.07.2020 р., колегією суддів у складі судді-доповідача Кощеєва І. М.,  суддів Широбокової Л.П., Чус О.В., справу № 908/3748/13 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Дана”  прийнято до свого провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 01.09.2020 р. 
Розпорядженням керівника апарату суду від 31.08.2020 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Широбокової Л.П., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання  автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.
Автоматичною системою  документообігу  для  розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.
Розпорядженням керівника апарату суду від 01.09.2020 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Дарміна М.О., та у зв`язку з подальшою відпусткою судді-доповідача Кощеєва І.М., та члена колегії суддів Чус О.В., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання  автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.
Автоматичною системою  документообігу  для  розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Чус О.В., Подобєда І.М. 
Ухвалою Центарльного апеляційного господарського суду від 01.09.2020 р., колегією суддів у складі судді-доповідача Кощеєва І. М.  суддів Чус О.В., Подобєда І.М., апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Дана” на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.12.2018 р.  у справі № 908/3748/13 прийнято до свого провадження.  
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.09.2020 р. розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 15.10.2020 р.  
Від ТОВ «Дана» надійшли пояснення з урахуванням обставин, зазначених у постанові Верховного Суду від 14.07.2020 р. по цій справі.
Товариство наголошує на тому, що Верховний Суд у постанові від 14.07.2020 р. по цій справі вказав, що суд апеляційної інстанції мав право призначати за власною ініціативою судову експертизу і при цьому питання були поставлені з урахуванням висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 р. по справі № 910/4923/14. Тобто Верховний Суд зазначив, що за своїм змістом Центральний апеляційний господарський суд призначив саме оціночно-будівельну експертизу, яка і була проведена Дніпропетровським науково-дослідним інституту судових експертиз. І саме та обставина, що судовий експерт надав відповіді на поставлені апеляційним судом запитання, є підставою стверджувати, що експертиза проведена належним чином, а її висновок є допустимим доказом. При цьому судовий експерт несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Відтак, на думку Товариства саме судовий експерт, як посадова особа, що має спеціальні знання та несе юридичну відповідальність, приймає рішення які об`єкти обрати для порівняння при проведенні судової експертизи. Крім того, судовим експертом були враховані всі фактичні обставини ( всі документи, які знаходяться в матеріалах справи ) та надані відповіді на запитання апеляційного суду.
При цьому Товариство зазначає, що оскільки добудова є не окремою будівлею, а є добудовою, то зрозуміло, що при її будівництві ТОВ «Дана» були використані примикаючі стіні, стелі та комунікації головної будівлі Головного управління статистики у Запорізькій області ( до початку будівництва фундаменту там не було, так як там не було ніякої споруди, а була лише прилягаюча територія площею 272,5 кв.м. ). Вказані обставини були враховані судовим експертом при проведенні судової експертизи, так як ці обставини підтверджуються матеріалами справи.
Оскільки проведення судової експертизи потребує спеціальних знань, які у представника Головного управління статистики у Запорізькій області відсутні, то ТОВ «Дана» вважає, що ставити в залежність допустимість судової експертизи лише від того, чи зрозумів представник статистики методологію її проведення, є недопустимим. Крім того, Верховний Суд погодився із висновками апеляційного суду, що будівництво було здійснено ТОВ «Дана» за рахунок власних коштів госпрозрахунковим способом. Вказана добудова площею 272.5 кв.м. є державною власністю і тому ТОВ «Дана» навіть не мала права здійснювати дії направлені на її введення в експлуатацію чи реєстрацію права власності ( якщо таке введення в експлуатацію було потрібно згідно законодавства, яке діяло на час її побудови ).
ТОВ «Дана» просить врахувати, що для правової можливості отримання компенсації невід`ємних поліпшень орендованого майна не має значення його державна реєстрація чи здійснення Орендодавцем інших пов`язаних дій, і як зазначено у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 р. по справі № 910/4923/14 - предметом доведення у даній справі є юридичний склад, що включає факт збільшення вартості орендованого майна в результаті зроблених поліпшень, а не загальна вартість відновлювального ремонту. При цьому зазначена вартість має бути визначена в установленому законодавством порядку.
Водночас, на думку ТОВ «Дана», оскільки будівництво було погоджено Головним управлінням статистики у Запорізькій області, то згідно положень аб. 2 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» ( в редакції станом на момент розірвання договору - 26.01.2016 року ), Орендодавець повинен компенсувати саме збільшення вартості орендованого майна в результаті зроблених поліпшень.
Від Прокурора надійшли пояснення в яких зазначається, що внаслідок не виконання ТОВ «Дана» норм чинного законодавства щодо введення новоствореного нерухомого майна в експлуатацію, не зважаючи на наявність дозволу Орендодавця на проведення невід`ємних поліпшень орендованого майна, у Орендодавця обов`язок відшкодування вартості таких поліпшень не виник.
Зокрема, Прокурор посилається на те, що право власності на новостворену річ - магазин - літ. А за адресою м. Запоріжжя, пр. Леніна, 75, могло виникнути у ТОВ «Дана» виключно після введення цього об`єкту в експлуатацію. Лише після цього це право могло бути передане Орендодавцеві, який давав згоду на проведення таких поліпшень, та відповідно у Головного управління статистики у Запорізькій області виник би обов`язок прийняти новостворену річ в зміненому стані та відшкодувати Наймачеві понесені ним витрати на невіддільне поліпшення відповідно до вимог ст. 778 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» 1992 року. Наразі право власності на будівлю магазину, що розташована, на прилеглій території до будівлі літ. А-11, за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 75, в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Орендодавцем не зареєстроване.
Відтак на думку Прокурора, враховуючи те, що ТОВ «Дана» не було завершено процес створення невід`ємних поліпшень до орендованого майна, новостворену річ в зміненому стані не передано Орендодавцеві та на даний час за ним в установленому законом порядку не зареєстровано, а тому вартість таких поліпшень не може бути стягнена з Орендодавця - Головного управління статистики у Запорізькій області, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Дана».
Від ТОВ «Дана» надійшли додаткові пояснення з питання оцінки вартості орендованого майна на дату передання  та на дату його повернення, з урахуванням обставин зазначених у постанові Верховного Суду від 14.07.2020 р. по цій справі.
У вказаних поясненнях, ТОВ «Дана» посилається на те, що передане в оренду приміщення площею 144 м2, внаслідок здійснених ТОВ «Дана» поліпшень, збільшилось до 416,5 м2 і додаткового акту приймання-передачі підписувати не було необхідності, так як предмет оренди не змінився, а лише збільшилась його площа ( з 144 м2 до 416,5 м2 за рахунок проведених ТОВ «Дана» поліпшень на прилеглі пустій території площою 272,5 м2 ). Додатковою угодою № 6 від 09.02.2007 р. лише було документально змінено цільове призначення предмету оренди. Вказане вже було предметом дослідження судової справи № 908/798/15-г. 
ТОВ «Дана» вказує на те, що оскільки передавалось з самого початку нежитлове приміщення площею 144 м2, а після здійснення ТОВ «Дана» поліпшень цього майна його розмір збільшився до 416,5 м2, то необхідно встановити початкову вартість 144 м2 станом на 01.01.1999 р. та вартість цього майна з урахуванням здійснених поліпшень ( площею 416,5 м2) станом на 26.01.2016 р. Наведене, за твердженням Позивача свідчить про правильність  поставлених питань на судову експертизу, яка була проведена експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, що також повністю узгоджуються із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 р. по справі № 910/4923/14. 
Головним управлінням статистики  до апеляційного суду надані пояснення, в яких зазначається наступне: вперше магазин був наданий в оренду ТОВ «Дана» ще за Договором № 1 оренди нежитлового приміщення від 10.02.1995 р. загальною площею 156 кв. м., а не прилеглої території, з якої не отримувалась орендна плата; за Договором б/н від 04.02.1998 р. ТОВ «Дана» передана в оренду площа у вигляді магазину 172 кв. м., з якої також не отримувалась орендна плата; на фото, що додано до оцінки цокольного, першого та другого поверхів, виконаної експертом Товарної біржі «Українська» станом на 01.12.1998 р. видно приміщення зазначеного магазину; за інформацією ТОВ "ЗМБТІ" станом на 1995 рік магазин літ. АІ з тамбуром літ. аі, тамбуром літ. а2 та вітриною вже був побудований. Тобто, всі дії щодо вказаної прибудови є поза межами Договору № 20 від 01.01.1999 р.
Головним управлінням статистики посилається на те, що згідно з інформації ТОВ "ЗМБТІ" станом на 1995 рік магазин літ. АІ з тамбуром літ.аі, тамбуром літ.аі та вітриною вже був побудований. Також було з`ясовано, що 10.02.1995 р. між Запорізьким обласним управлінням статистики ( правонаступником якого є Головне управління статистики ) як Орендодавцем та фірмою "Дана" як Орендарем укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 1. Запорізьким обласним управлінням статистики, протягом дії зазначеного договору оренди, з 10.02.1995 р. по 04.02.1998 р. від ТОВ «Дана» не отримувалась орендна плата із 156,0 кв. м. орендуємої території на якій розташована прибудова та відносно якої, Позивач просить суд стягнути компенсацію за поліпшення орендованого майна. Таким чином, згідно з наявними документами, магазин літ. А1 за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 75 був збудований до укладання з ТОВ «Дана» договору оренди № 20 від 01.01.1999 р. Також, матеріали справи не містять жодного документа, яким би було узгоджено саме кошторисну документацію реконструкції. Крім отриманих дозволів, будь-яких підтверджуючих документів щодо реального здійснення будівництва ( реконструкції ) саме ТОВ «Дана» в межах дії Договору № 20, не надано.
Головне управління статистики вважає, що ТОВ "Дана" було обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права, виходячи із того, що прибудова по просп. Соборному 75 у м. Запоріжжі загальною площею 272,5 кв.м. після завершення будівництва, всупереч вимогам діючого законодавства до експлуатації прийнята не була, відповідно, балансова вартість адміністративної будівлі Головного управління статистики не змінилась. 
Головне управління статистики в поясненнях також послалось на необхідність проведення нової судової оціночно-будівельної експертизи, яку просило призначити в Київський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України.
Разом з тим, представник Головного управління статистики в судовому засіданні просив не розглядати суд апеляційної інстанції вказану думку Відповідача за зустрічним позовом як клопотання останього про призначення по справі відповідної судової експертизи.
Від Першого заступника прокурора Дніпропетровської області та Головного управління статистики у Запорізькій області до апеляційного суду надійшли клопотання щодо вирішення питання про розподіл судових витрат та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана» на користь заявників судовий збір, сплачений за подання касаційних скарг.
В судовому засіданні 15.10.2020 р.  оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги на 12.11.2020 р.  
Третя особа не скористалася своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечила явку представника, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.
Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності вказаного представника.            
У судовому засіданні 12.11.2020 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Позивача, Відповідача та Прокурора, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду скасуванню, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами 01.01.1999 р. між Запорізьким обласним управління статистики ( Орендодавець ) в особі начальника управління Стецюк З.С. та ТОВ "Дана" ( Орендар ) в особі ОСОБА_1 укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 20, відповідно до п. п. 1.1., 1.2. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, яке знаходиться на балансі Запорізького обласного управління статистики, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 75, загальною площею 144,0 м2.
Призначення приміщення - для використання під офіс, магазин ( п. 1.3. договору ).
Відповідно до п. 1.4. договору вартість нерухомого майна визначена експертним шляхом відповідно до акта оцінки вартості цих приміщень становить 105 712, 96 грн.
Пунктом 1.6 договору строк його дії встановлено з 01.01.1999 р. по 04.02.2018 р.
Згідно з п. 2.2. договору передача майна в оренду не спричиняє передачу Орендарю права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди. В разі переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає чинність для нового власника.
Відповідно до п. 2.3. договору передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною в акті оцінки цього майна, складеного відповідно до експертної оцінки та згідно з Методикою оцінки вартості об`єктів оренди, затвердженою Постановою КМУ від 10.08.1995 р. № 629 ( додаток № 2 ).
Вартість майна, що повертається Орендарем Орендодавцю визначається на підставі акта оцінки складеного на момент припинення договору оренди, звіреного з актом прийому-передачі майна в оренду ( п. 2.4. договору ).
Відповідно до п. 5.2. договору Орендар має право з дозволу Орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, проводити його реконструкцію, технічне переозброєння, що зумовлює підвищення його вартості.
Згідно з п. 9.3 договору у разі його розірвання поліпшення орендованого майна, здійснені Орендарем за рахунок власних коштів з дозволу Орендодавця, визначаються власністю Орендаря.
Згідно з актом приймання-передачі ( додаток № 3 до договору ) Запорізьке обласне управління статистики передає, а ТОВ "Дана" приймає нежитлове приміщення, розташоване за адресою м. Запоріжжя, пр. Леніна, 75, з площею 144,0 м2 загальною вартістю 105 712, 96 грн. за експертною оцінкою станом на 01.12.1998 р.
Відповідно до акта оцінки вартості орендованого нежилого приміщення ( додаток № 2 ) приміщення загальною площею 416,5 м2, орендоване ТОВ "Дана", яке знаходиться на балансі Запорізького обласного управління статистики, за адресою м. Запоріжжя, пр. Леніна, 75, має оціночну вартість в розмірі 135 363, 68 грн. та є сумою для розрахунку орендної плати. Даний акт складно комісією утвореною наказом начальника обласного управління статистики від 29.09.2000 р. № 3.
До матеріалів справи долучено акт прийому-передачі ( додаток № 3 ), який підписано з боку Запорізького обласного управління статистики в особі начальника управління Головешко В.П., а з боку ТОВ "Дана" директором вказаного товариства Барковою О.Т. та скріплено відтисками печаток вказаних сторін, за яким Запорізьке обласне управління статистики передає, а ТОВ "Дана" приймає нежитлове приміщення, розташоване за адресою м. Запоріжжя, пр. Леніна, 75, з площею 144,0 м2 та прилягаючою територією - 272,5 м2, загальною вартістю 135 353, 68 грн. за експертною оцінкою станом на 01.12.1998 р. ( 144,0 м2 ) та на 15.01.2001 р. ( 272,5 м2 ).
Додатковою угодою № 1 від 01.03.2000 р. до договору оренди нежитлового приміщення № 20 від 01.01.1999 р. внесено зміни до договору, а саме: п. 1.2. договору викладений у наступній редакції: "Орендодавець надає Орендарю частину території площею 272,5 м2 ( див. Додаток № 1 ) для розміщення об`єкта торгівлі та нежитлове приміщення площею 144 м2 ( див. Додаток № 2 ) за адресою: пр. Леніна, 75"; п. 1.2.1. договору доповнено до п. 1.2. договору у наступній редакції: "Усі зміни, перепланування, включаючи оснащення комунікаціями і додаткова будівля на площі 272,5 м2 необхідні для якісного функціонування об`єкта торгівлі, проізведені Орендарем на переданих йому площах є власністю Орендаря"; п. 1.3. договору викладено у наступній редакції: "Приміщення розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 75, загальною площею 144,0 м2 + 272,5 м2 = 416,5 м2 ( 272,5 м2 - прилягаюча територія )"; п. 1.4. договору викладено у наступній редакції: "Вартість приміщення визначена експертним шляхом відповідно до акта оцінки вартості цих приміщень становить: 150 866, 38 грн. ( 105 712, 96 грн. + 45 153, 42 грн. )".
15.01.2001 р. між сторонами укладено Додаткову угоду № 2, згідно з якою: п. 1.2. договору викладено у наступній редакції: "Орендодавець надає Орендарю частину території площею 272,5 м2 ( див. Додаток № 1 ) для розміщення об`єкта торгівлі та нежитлове приміщення площею 144 м2 ( див. Додаток № 2 ) за адресою: пр. Леніна, 75"; п. 1.2.1. договору викладений у наступній редакції: "Усі зміни, перепланування, включаючи оснащення комунікаціями і додаткова будівля на площі 272,5 м2 необхідні для якісного функціонування об`єкта торгівлі, проведені Орендарем на переданих йому площах є власністю Орендаря"; п. 1.3. договору викладений у наступній редакції: "Приміщення розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 75, загальною площею 144,0 м2 + 272,5 м2 ( прилягаюча територія ) = 416,5 м2"; п. 1.4. договору викладений у наступній редакції: "Вартість приміщення визначена експертним шляхом відповідно до акта оцінки вартості цих приміщень становить: 135 363,68 грн., в тому числі: ( 105 712,96 грн. + 29 650,72 грн. ).
Додатковими угодами № 3 від 22.11.2002 р. та № 4 від 27.02.2003 р. вносилися зміни щодо сплати земельного податку та розподілу сплати орендної плати, а додатковою угодою № 5 від 18.10.2005 р. - зміни в преамбулу, у зв`язку зі зміною керівництва Орендаря.
Додатковою угодою № 6 від 09.02.2007 р. п. 1.2. договору оренди викладений у наступній редакції: "Майно передається в оренду з метою використання за цільовим призначенням, а саме розміщення: офісного приміщення - 144 м2; торговельних об`єктів з продажу автомобілів - 272,5 м2".
Відповідно до свідоцтва на право власності на будівлю від 12.06.2000 р. № 1240, яке видано на підставі рішення виконкому Запорізької міськради від 25.05.2000 р. № 194/4, в цілому будівля літ. А-11, яка розташована за адресою м. Запоріжжя, пр. Леніна 75 належить Державі в особі Верховної Ради ( Запорізьке обласне управління ) на праві державної власності.
Також до матеріалів справи долучено: робочий проект реконструкції магазину "Дана", виготовлений ПП "Будсервіс", що передбачав прибудову приміщення магазину до головного корпусу Головного управління статистики у Запорізькій області; лист № 15-09/39 від 06.03.1998 р. Запорізького обласного управління статистики, яким останнє повідомило ТОВ "Дана" про надання згоди на розширення магазину "Дана", на площі застройки будівлі управління, за умов погодження проекту реконструкції з обласним управлінням статистики та управлінням головного архітектора м. Запоріжжя; лист Головного управління архітектури та містобудування від 27.03.1998 р. № 1076 про можливість розширення торговельної площі існуючого магазину по пр. Леніна, 75;  архітектурно-планувальне завдання реконструкції магазину по пр. Леніна, 75, в м. Запоріжжі, затверджене управлінням містобудування і архітектури; паспорт зовнішньої та внутрішньої обробки реконструкції магазину "Дана"; дозвіл на виконання будівельних робіт № 188 від 13.10.1998 р. з реконструкції магазину "Дана" по пр. Леніна, 75; рішення виконкому Запорізької міської ради № 590/1 від 29.10.1998 р. про дозвіл ТОВ "Дана" виконати роботи по реконструкції орендованих приміщень магазину по пр. Леніна, 75, згідно з узгодженою проектно-кошторисною документацією; протокол засідання колегії при головному архітекторі м. Запоріжжя № 97 від 02.10.1998 р. щодо узгодження робочого проекту реконструкції магазину "Дана", виготовленого ПП "Будсервіс".
Відповідно до висновку експерта Запорізької торгово-промислової палати ( Безотосного В.А. ) проведеного за результатами будівельно-технічної експертизи № ОС-22 від 07.07.2014 р.: "…здійснені поліпшення орендованого нежитлового приміщення площею 144 м2 та нова будівля - магазин літ. А', яка розташована на орендованій території площею 272, 5 м2  за адресою: 69002, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 75, є такими, що неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди. … Вартість поліпшення орендованого нежитлового приміщення площею 144 м2 та нової будівлі - магазин літ. А', яка розташована на орендованій території площею 272,5 м2 за адресою: 69002, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 75, без урахування обсягів прихованих робіт ( електротехнічні, опалення, водопровід та ін. ), які не могли бути ідентифіковані експертом і в загальний обсяг поліпшень не враховувались, складає 685 345, 00 грн. ( з урахуванням ПДВ )".
Згідно з висновком експерта Запорізької торгово-промислової палати Безотосного В.А. за наслідками проведеної додаткової будівельно-технічної експертизи № ОС-161 від 23.03.2015 р.: "… збільшення вартості орендованого нежитлового приміщення площею 144 м2, яке розташовано за адресою: 69002, м. Запоріжжя, пр. Леніна ( номер будівлі не вказано ) може складати 98 565 грн., а збільшення вартості нової будівлі - магазину літ. А', яка розташована на орендованій території площею 272,5 м2, за адресою: 69002, м. Запоріжжя, пр. Леніна                           ( конкретний номер будівлі не вказано ) може складати 655 581 грн., дійсна вартість ( ринкова ), за яку об`єкти можуть бути продані у даному населеному пункті ( місцевості ) визначить "ринок" при їх реалізації".
Як зазначалося раніше - рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.09.2015 р. позовні вимоги за первісним позовом задоволені у повному обсязі: розірвано договір оренди нежитлового приміщення від 01.01.1999 р. № 204; зобов`язано ТОВ "Дана" повернути державне майно, передане за договором оренди нежитлового приміщення від 01.01.1999 р. № 20, загальною вартістю 135 363,68 грн., розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 75, а саме: нежитлове приміщення площею 144,0 м2    з прилеглою територією площею 272,5 м2, привівши їх у стан, в якому вони були передані ТОВ "Дана" згідно акту прийому-передачі від 01.01.1999 р. У задоволені позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено у повному обсязі.    
Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2015 р. скасовано у частині зобов`язання Відповідача привести передане в оренду державне майно у стан, в якому воно було передано ТОВ "Дана" згідно акту прийому-передачі від 01.01.1999 р.. Викладено абз. 3 резолютивної частини рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2015 р. у наступній редакції: "Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Дана" протягом 20 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили повернути за актом приймання-передачі на користь Головного управління статистики у Запорізькій області державне майно, передане за договором оренди нежитлового приміщення від 01.01.1999 р. № 20, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна,75, а саме: нежитлове приміщення площею 144 м2    та прилеглу територію площею 272,5 м2    з розташованою будівлею магазину літ. "А". Доповнив резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: "Визнати недійсними п.1.2.1 додаткових угод від 01.03.2000 р. № 1 та від 15.01.2001 р. № 2 до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.1999 р. № 20". В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2015 р. залишено без змін.
Постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2016 р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. у справі № 908/3748/13 залишено без змін у частині вирішення первісного позову.
У частині вирішення зустрічного позову та розподілу судових витрат рішення Господарського суд Запорізької області від 22.09.2015 р. та постанова Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. скасовані. Справу у цій частині направити на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.
У частині визнання недійсними пунктів 1.2.1 додаткових угод від 01.03.2000 р. №1 та від 15.01.2001 р. № 2 до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.1999 р. № 20 постанова Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. у справі № 908/3748/13 скасована.
Прм цьому, скасовуючи постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. та рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2015 р. в частині вирішення зустрічного позову та направляючи справу в цій частині на новий розгляд Вищий господарський суд України у постанові від  16.06.2016 р. у цій справі  зазначив, що саме вартість добудови площею 272,5 м2 і є вартістю невідокремлюваних поліпшень, які просить стягнути позивач за зустрічним позовом, тим самим визнаючи фактичний стан речей та об`єкт, щодо якого існували (до вирішення даного спору) орендні правовідносини; наявні у справі докази свідчать не лише про реальний стан будівлі на цей момент, а й про те, що добудова була неодноразово погоджена як орендодавцем ( лист від 06.03.1998 р. вих. № 15-09/39 та додаткові угод від 01.03.2000 р. № 1 та від 15.01.2001 р. № 2 до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.1999 р. № 20 ), так і Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Запоріжжя ( дозвіл від 13.10.1998 р. № 188 ) та Виконкомом Запорізької міської ради ( рішення від 29.10.1998 р. за № 590/1 ). За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про те, що добудова не погоджена суперечить матеріалам справи та обставинам, які встановлені судами. При цьому немає правового значення, погодження щодо здійснення невідокремлюваних поліпшень передувало проведенню будівельних робіт чи було зроблено вже після їх здійснення, оскільки будь-яких заборон чи обмежень на цей предмет ні чинний на той момент ЦК УРСР, ні Закон України "Про оренду державного та комунального майна" не містили; предметом зустрічних позовних вимог є стягнення вартості невідокремлюваних поліпшень, але ці вимоги фактично судами не розглядалися, оскільки вони дійшли передчасного висновку про відсутність погодження на їх здійснення. При цьому судами проігноровані доречні посилання Позивача за зустрічним позовом на ряд доказів на підтвердження погодження Орендодавцем поліпшень; судами обох інстанцій не було надано оцінки висновкам експерта від 07.07.2014 р. та від 23.03.2015 р.
При новому розгляді справи, ТОВ “Дана” збільшило розмір зустрічних позовних вимог до суми в розмірі  4 873 793,33 грн., та просить суд стягнути вказану суму з ГУ статистики у Запорізькій області, як компенсацію за поліпшення орендованого майна.
В обгрунтування збільшення розміру  компенсації за поліпшення орендованого майна, ТОВ “Дана” надало суду висновок експерта № 67 експертного оціночно-будівельного дослідження об`єкта нерухомого майна від 22.05.2018 р., зробленого на замовлення ТОВ "Дана", відповідно до якого вартість магазину літ. А1 площею 272,5 м2, що розташований на орендованій ( за договором оренди нежитлового приміщення № 20 від 01.01.1999 р. ) території за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний ( Леніна ), буд. 75 по порівняльному підходу на час проведення дослідження складає  6 009 604,00 грн. 
В основу оскаржуваного рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову ТОВ “Дана” покладено висновок місцевого господарського суду про те, що ТОВ “Дана” не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме не надано документи які б підтверджували понесені витрати на поліпшення  орендованих  приміщень.
Не погодившись з рішенням господарського суду, ТОВ “Дана” звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. 
Під час розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд, діючи відповідно до положень ст. 99 ГПК України, яка дозволяє суду з власної ініціативи призначити експертизу у справі та призначаючи у справі оціночно-будівельну експертизу, яка була проведена експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, поставив на розгляд експерта питання: 1) Яка вартість орендованого майна, розташованого по пр. Соборний, 75 (мин. Леніна), що передавалося в оренду площею 144 м2 станом на 01.01.1999 р.? 2) Яка вартість орендованого майна, розташованого по пр. Соборний, 75 (мин. Леніна) площею 416,4 м2 ( 144 м2 наданого в оренду та 272,5 м2 збудованого) станом на 26.01.2016 р.? 
Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 20.11.2019 р., проведеної судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, ринкова вартість орендованого майна, розташованого по пр. Соборний, 75 ( бувший Леніна ), що передавалось в оренду станом на 01.01.1999 р. могла складати 28  742 грн. Ринкова вартість орендованого майна, розташованого по пр. Соборному, 75 площею 416,4 кв. м. ( 144 кв. м. наданого в оренду та 272,5 кв. м. станом на 26.01.2016 р. складала 7  612  242 грн., де: 144 кв. м. наданого в оренду вартістю: - 2  393  398 грн. та 272,5 кв. м. збудованого вартістю 5  218  544 грн.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.01.2020 р. рішення Господарського суду Запорізької області від 05.12.2018 р. скасовано та прийняте нове, яким зустрічний позов задоволено. Стягнуто з Головного управління статистики у Запорізькій області на користь ТОВ "Дана" 4 873 793, 33 грн. компенсації, 11 304 грн. оплати за проведення судової експертизи та суми судових витрат зі сплати судового збору.
Задовольняючи частково касаційні скарги Першого заступника прокурора Дніпропетровської області та Головного управління статистики у Запорізькій області і скасовуючи постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.01.2020 р. у справі № 908/3748/13 з направленням справи № 908/3748/13 на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду, Верховний Суд у постанові від 14.07.2020 р. зазначив на передчасність висновку суду апеляційної інстанції стосовно різниці суми, яка підлягає компенсації за поліпшення орендованого майна, що була взята ним з висновків експерта № 67 експертного оціночно-будівельного дослідження об`єкта нерухомого майна від 22.05.2018 р. та висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 20.11.2019 р., не надавши при цьому їм оцінки, яка  є необхідною для правильного вирішення спору по суті, позаяк незгодою з вказаними висновками експертизи з боку Прокурора та Відповідача за зустрічним позовом.
Ст. 269 ГПК України    встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів під час нового розгляду справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції по цій справі, погоджується з доводами апеляційної скарги про наявність підстав для скасуання рішення суду першої інстанції та задоволення зустрічного позову з огляду на таке.
Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 
Згідно з п.п. 4, 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. 
До договорів, що були укладені до 01.01.2004 р. і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. 
Правовідносини щодо сплати компенсації за невід`ємні поліпшення орендованого майна є наслідком розірвання договору оренди і виникли з моменту його розірвання з 26.01.2016 - таким чином, до них підлягає застосуванню законодавство, яке діяло саме на цю дату.
Відповідно до ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.
Згідно зі ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", в редакції станом на 26.01.2016 р., у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.
Орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без заподіяння йому шкоди.
Якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець зобов`язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди.
Вартість поліпшень орендованого майна, зроблених орендарем без згоди орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає.
Здійснення добудови з дозволу Орендодавця підтверджується листом останнього від 06.03.1998 р. вих.№15-09/39, додатковими угодами від 01.03.2000 р. №1 та від 15.01.2001 р. №2 до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.1999 р. № 20, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Запоріжжя ( дозвіл від 13.10.1998 р. № 188) та рішенням виконкому Запорізької міської ради від 29.10.1998 р. за № 590/1.
Відповідно до п. 1.2. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 01.02.2000 р., в оренду, крім нежилого приміщення площею 144 м2 передавалася частина території площею 272,5 м2, на які була побудована будівля магазину площею 272,5 м2, яка визнана сторонами власністю Орендаря. 
Пунктом 2.4 та п. 9.3. договору сторони встановили, що вартість майна, що повертається орендарем орендодавцю визначається на підставі акта оцінки складеного на момент припинення договору оренди, звіреного з актом прийому-передачі майна в оренду. У разі розірвання договору поліпшення орендованого майна здійснені орендарем за рахунок власних коштів з дозволу орендодавця, визнається власністю орендаря.
У п. 1.2.1. договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 01.03.2001 р. сторони погодили, що додаткова будівля на площі 272,5 м2, проізведена Орендарем, є його власністю.
До того ж задовольняючи позов Прокурора, місцевий господарський суд зобов`язав повернути орендоване майно в тому числі і будівлю площею 272,5 м2 Орендодавцю.
Крім того, Вищий господарський суд України у постанові від  16.06.2016 р. у цій справі, скасовуючи постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. та рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2015 р. в частині вирішення зустрічного позову та направляючи справу в цій частині на новий розгляд зазначив, що саме вартість добудови площею 272,5 м2 і є вартістю невідокремлюваних поліпшень, які просить стягнути Позивач за зустрічним позовом, тим самим визнаючи фактичний стан речей та об`єкт, щодо якого існували ( до вирішення даного спору ) орендні правовідносини; наявні у справі докази свідчать не лише про реальний стан будівлі на цей момент, а й про те, що добудова була неодноразово погоджена як Орендодавцем, так і Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Запоріжжя та виконкомом Запорізької міської ради. За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про те, що добудова не погоджена суперечить матеріалам справи та обставинам, які встановлені судами. При цьому немає правового значення, погодження щодо здійснення невідокремлюваних поліпшень передувало проведенню будівельних робіт чи було зроблено вже після їх здійснення, оскільки будь-яких заборон чи обмежень на цей предмет ні чинний на той момент ЦК УРСР, ні Закон України "Про оренду державного та комунального майна" не містили; предметом зустрічних позовних вимог є стягнення вартості невідокремлюваних поліпшень, але ці вимоги фактично судами не розглядалися, оскільки вони дійшли передчасного висновку про відсутність погодження на їх здійснення. 
Сама лише обставина відсутності документів які б підтверджували понесені витрати Орендарем на поліпшення орендованих приміщень, не позбавляє останнього іншими доказами доводити відповідні обставини, які суди, з урахуванням принципу змагальності, повинні оцінити за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Разом з тим, як зазначив Верховний Суд у постанові по цій справі, у нього відсутні обґрунтовані сумніви стосовно правильності висновків суду апеляційної інстанції про те, що будівництво здійснено за рахунок власних коштів Орендаря, з урахуванням конкретних обставин справи. 
Отже, предметом доведення у даній справі є юридичний склад, що включає факт збільшення вартості орендованого майна в результаті зроблених поліпшень, а не загальна вартість відновлювального ремонту. При цьому зазначена вартість має бути визначена в установленому законодавством порядку.
Розмір витрат Орендаря на проведення капітального ремонту не є тотожним поняттю розміру поліпшення орендованого майна, який орендодавець зобов`язаний компенсувати. Компенсації підлягає лише збільшена в результаті таких поліпшень вартість орендованого майна. Вартість майна визначається ринковими показниками на подібне майно у певний час. Складовою такої вартості є витрати на поліпшення майна. Поряд з цим на вартість майна можуть впливати інші показники, наприклад, пропозиція і запит. Тобто, розглядаючи справу по суті, суди мали встановити початкову вартість орендованого майна на момент його прийняття Позивачем  та його вартість на момент припинення договорів оренди, та відповідно компенсувати різницю між зазначеними показниками ( подібну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі  № 910/4923/14 ). 
Так само і в розглядуваній справі апеляційний суд, призначаючи у справі оціночно-будівельну експертизу, яка була проведена експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, при цьому діючи відповідно до положень ст. 99 ГПК України, яка дозволяє суду з власної ініціативи призначити експертизу у справі, діяв відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі № 910/4923/14, поставивши на розгляд експерта питання: 1) Яка вартість орендованого майна, розташованого по пр. Соборний, 75 (мин. Леніна), що передавалося в оренду площею 144 м2 станом на 01.01.1999 р.? 2) Яка вартість орендованого майна, розташованого по пр. Соборний, 75 (мин. Леніна) площею 416,4 м2 ( 144 м2 наданого в оренду та 272,5 м2 збудованого) станом на 26.01.2016 р.? 
Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 20.11.2019 р., проведеної судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, ринкова вартість орендованого майна, розташованого по  пр. Соборний, 75 ( бувший Леніна ), що передавалось в оренду станом на 01.01.1999 р. могла складати 28 742 грн. Ринкова вартість орендованого майна, розташованого по пр. Соборному, 75 площею 416,4 м2 ( 144 м2 наданого в оренду та 272,5 м2 станом на 26.01.2016 р. складала 7 612 242 грн., де: 144 м2 наданого в оренду вартістю: - 2 393 398 грн. та 272,5 м2 збудованого вартістю 5 218 544 грн.
Щодо незгоди з вказаним висновком експертизи з боку Прокурора та Відповідача за зустрічним позовом, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
За ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Нормою ст. 4 цього Закону визначено, що незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються, зокрема, кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Згідно зі ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення(ст. 76 ГПК України).
Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. 
По справі № 908/3748/13 проведено три судові експертизи та одна поза судова: висновок експерта Запорізької торгово-промислової палати ( Безотосного В.А.) проведений за результатами будівельно-технічної експертизи №ОС-22 від 07.07.2014 р; висновок експерта Запорізької торгово-промислової палати Безотосного В.А. за наслідками проведеної додаткової будівельно-технічної експертизи № ОС-161 від 23.03.2015 р.; висновок експерта № 67 експертного оціночно-будівельного дослідження об`єкта нерухомого майна від 22.05.2018 р., зробленого на замовлення ТОВ "Дана"; висновок судової оціночно-будівельної експертизи від 20.11.2019 р., проведеної судовим експертом Дніпропетровського науково- дослідного інституту судових експертиз.
Враховуючи, що з вказаного переліку, лише одна судова оціночно-будівельна експертиза від 20.11.2019 р. містить ринкову вартість орендованого майна, станом на 26.01.2016 р. ( час припинення дії договору оренди ), суд апеляційної інстанції врахував саме її висновки при розгляді апеляційної скарги Скаржника.
Щодо аргументів Головного управління статистики у Запорізькій області, що експертний висновок від 20.11.2019 року № 2714/2715-19 є необ`єктивним. 
З цього приводу апеляційний суд зазначає, що саме у випадку необхідності спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких неможливо становити відповідні обставини, і призначається у справі судова експертиза. При цьому судовий експерт несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Інформація про судового експерта, який надавав відповіді за запитання поставлені апеляційним судом, знаходяться у Реєстрі атестованих судових експертів. І саме судовий експерт, як посадова особа, що має спеціальні знання та несе юридичну відповідальність, приймає рішення які об`єкти обрати для порівняння при проведенні судової експертизи.
Крім того, судовим експертом були враховані фактичні обставини ( документи, які знаходяться в матеріалах справи ) та надані відповіді на запитання апеляційного суду. З урахуванням того, що ця добудова не є окремою будівлею, а є добудовою, то при її будівництві ТОВ «Дана» були використані примикаючі стіні, стелі та комунікації головної будівлі Головного управління статистики у Запорізькій області ( до початку будівництва фундаменту там не було, так як там не було ніякої споруди, а була лише прилягаюча територія площею 272.5 кв. м. ). Вказані обставини були враховані судовим експертом при проведенні судової експертизи.
Ст. 107 ГПК  України  в свою чергу передбачає, що у випадку, коли висновок експерта є неповним або неясним, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). За наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам.
Разом з цим, висловлюючи незгоду з висновком судового експерта, Прокурор та Відповідач за зустрічним позовом не надавали суду клопотанням про призначення додаткової  або повторної експертизи, доручивши її проведення іншим експертам.
За наведеного аргументи Прокурора та Відповідача за зустрічним позовом щодо відсутності проведення належного експертного дослідження є безпідставними.
З приводу необхідності дослідження доводів Прокурора про відсутність в матеріалах справи доказів введення в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкта прибудови до орендованого приміщення, суд апеляційної інстанції зазначає, що для правової можливості отримання компенсації невід`ємних поліпшень орендованого майна не має значення його державна реєстрація чи здійснення орендодавцем інших пов`язаних дій, оскільки як зазначено у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 р. по справі № 910/4923/14 - предметом доведення у даній справі є юридичний склад, що включає факт збільшення вартості орендованого майна в результаті зроблених поліпшень. При цьому зазначена вартість має бути визначена в установленому законодавством порядку.
Як зазначив Вищий господарський суд України у постанові від  16.06.2016 р. у цій справі, саме вартість добудови площею 272,5 м2 і є вартістю невідокремлюваних поліпшень, які просить стягнути Позивач за зустрічним позовом.
Оскільки добудова площею 272,5 м2 здійснена Орендодавцем за власні кошти, з дозволу Орендаря і є невідокремленими поліпшеннями орендованого майна, в результати розірвання договору оренди невід?ємні поліпшення перейшли у власність Орендодавця, то останній відповідно до умов договору та ст. 27 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” зобов?язаний компенсувати Орендарю в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень. Несплата компенсації є непропорційним втручанням у право власності.
Колегія суддів вважає, що дотримання “справедливого балансу” між вимогами загального інтересу суспільства та     вимогами захисту основоположних прав особи, принципу пропорційності буде досягнуто при сплаті Орендарю вартості майна станом на час передання цього мана Орендодавцю, оскільки саме на цю дату вибуває майно з володіння Орендаря і набувається Орендодавцем. І на цю суму вартості майна збільшуються активи останнього. 
Отже, збільшена в результаті поліпшень вартість орендованого майна ( 272,5 м2 ), складає 5  188  839,28 грн. - різниця між 5 218 544 грн. ( вартість 272,5 м2 на момент припинення договорів оренди, встановлена  висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 20.11.2019 р.) та 29 650,72 грн. (початкова вартість 272,5 м2 орендованого майна на момент його прийняття Позивачем  - вартість приміщення визначена експертним шляхом відповідно до акта оцінки вартості цих приміщень, відповідно до Додаткової угоди № 2 від 15.01.2001р.).
Але оскільки Позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути з Відповідача за зустрічним позовом 4 873 793,33 грн. компенсації то позовні вимоги підлягають задоволенню у цій сумі. 
Частиною 1 ст. 277 ГПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом допущено невірне застосування норм матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення  помилкового рішення, яке відповідно до ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення зустрічного позову.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Відповідача за первісним позовом.
Від Головного управління статистики у Запорізькій області до суду надійшла заява, в якій Управління просить суд  стягнути  на його користь  з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана», сплачений  судовий збір за подання касаційної скарги на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.01.2020 р. у справі № 908/3748/13, в сумі 146 212 грн.
До суду також надійшло клопотання Дніпропетровської обласної прокуратури про вирішення питання про розподіл судових витрат та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана» на користь Дніпропетровської обласної прокуратури  судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги у справі № 908/3748/13 в сумі 146 212 грн.
В обгрунтування своїх клопотань Дніпропетровська обласна прокуратура  та Головне управління статистики у Запорізькій області    посилаються на те, що постановою Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 14.07.2020 р. у справі № 908/3748/13 частково задоволено касаційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області та Головного управління статистики у Запорізькій області, скасовано постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.01.2020 р., та направлено справу на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду, тому розподіл судових витрат має здійснити Центральний апеляційний господарський суд, як такий, що приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, передбаченими ст. 129 ГПК України.
За   приписами ч. ч. 1-5 ст. 129 ГПК України, судовий збір   покладається:1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 129 ГПК України  інші судові   витрати,   пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що за результатами нового розгляду справи в апеляційній інстанції  рішення Господарського суду Запорізької області від 05.12.2018 р. скасовано та прийнято нове рішення, яким зустрічний позов  ТОВ "Дана" до  Головного управління статистики у Запорізькій області задоволено, заявлені прокурором та Головним управлінням статистики у Запорізькій області клопотання про відшкодування судових витрат за  касаційною скаргою за рахунок Позивача за зустрічним позовом задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються  на Дніпропетровську обласну прокуратуру та Головне управління статистики у Запорізькій області.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270,  275, 277, 282 - 284 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Дана” задовольнити.
Рішення господарського суду Запорізької області від 05.12.2018 р. у справі № 908/3748/13 скасувати. 
Прийняти нове рішення.
Зустрічний позов задовольнити. 
Стягнути з Головного управління статистики у Запорізькій області на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Дана”  4   873  793 грн. 33 коп. компенсації, 73  106 грн. витрат зі сплати судового збору за подання зустрічного позову до Господарського суду Запорізької області, 11  304 грн. оплати за проведення судової експертизи, про що видати наказ.
Стягнути з Головного управління статистики у Запорізькій області на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Дана” 109 660 грн. 35 коп. судового збору за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду, про що видати наказ.
Видачу наказів доручити Господарському суду Запорізької області.
Постанова набирає законної чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 13.11.2020 р.

Головуючий суддя                                                                                І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                                    О.В. Чус

Суддя                                                                                             І.М. Подобєд