Дата документу 13.11.2020 Справа № 328/537/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 328/537/20 Головуючий у 1 інстанції Проценко А.М. 
Провадження №22ц/807/3080/20                                                  Суддя-доповідач: Поляков О.З.
       
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 листопада 2020 року м. Запоріжжя          
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого         Полякова О.З.
суддів:         Крилової О.В.
                                              Онищенка Е.А.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Чернігівського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2020 року про визнання неподаною позовної заяви ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Токмацького районного суду Запорізької області про захист цивільних прав і свобод,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з суду з позовом до Державної казначейської служби України, Токмацького районного суду Запорізької області про захист цивільних прав і свобод.
Розпорядженням голови Токмацького районного суду Запорізької області вищезазначену справу передано до Запорізького апеляційного суду для визначення підсудності. 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 березня 2020 року визначено підсудність справи за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Токмацького районного суду Запорізької області про захист цивільних прав і свобод за Чернігівським районним судом Запорізької області. 
Ухвалою судді Чернгівського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали. 
Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції керувався тим, що в порушення ч. 4 ст. 175 ЦПК України, ОСОБА_1 не зазначено підстав для звільнення від сплати судового збору. Окрім того, суд першої інстанції зауважив, що позовна заява повинна бути викладена державною (українською) мовою. 
Ухвалою судді Чернігівського районного суду від 31 серпня 2020 року, з урахуванням ухвали Чернігівського районного суду Запорізької області від 03 вересня 2020 року про виправлення описки, позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу. 

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем копія ухвали про залишення позовної заяви була отримана особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте, станом на 31 серпня 2020 року недоліки позовної заяви не усунуті. 
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та змінити підсудність передавши справу в провадження Михайлівського або Василівського районних судів Запорізької області за територіальністю автобусного сполучення через 30 хвилин.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 21 жовтня 2020 року та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).
Відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу не надійшло. В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
У відповідності до вимог ч.1, ч.2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву (заяву) подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з ч.3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Так, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції також послався на те, що ОСОБА_1 отримав копію ухвали суду, проте не усунув недоліки в строк, встановлений судом. 
Проте, за матеріалами справи колегією встановлено, що копію ухвали судді Чернігівського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2020 року ОСОБА_1 не отримував, оскільки на повідомленні про вручення поштового відправлення відсутній підпис одержувача, а в графі «доставлено» зазначено, що відправлення опущено у поштову скриньку (а.с. 14).
Отже, висновок суду першої інстанції щодо обізнаності позивача із необхідністю виконати вимоги ухвали суду від 09 квітня 2020 року є передчасним.
Також колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції, щодо обізнаності заявника із необхідністю виконати вимоги ухвали суду від 02 липня 2019 року та не зацікавленістю заявника.
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).
Отже, відмова у прийнятті до розгляду позовної заяви з формальних підстав матиме наслідком порушення права особи на справедливий судовий розгляд, гарантоване параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 не отримував копії ухвали судді Чернгівського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2020 року, а тому відповідно не знав, що повинен був усунути недоліки зазначені в даній ухвалі, колегія суддів вважає, що порушено його право доступу до правосуддя.
При цьому, колегія суддів зазначає, що не можуть бути задоволені вимоги скаржника викладені ним в апеляційній скарзі щодо необхідності  визначення підсудності іншому суду першої інстанції.
Вказані вимоги не підлягають до задоволення виходячи з  відсутності таких повноважень  у суду апеляційної інстанції за результатами  розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 поданої на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви заявнику.
Окрім цього, враховуючи, що ухвала про залишення позовної заяви постановлена судом 09 квітня 2020 року, а позовну заяву повернуто позивачу 31 серпня 2020 року, колегія суддів звертає увагу, що в ухвалі про повернення позовної заяви судом не визначено дату, з якої почався перебіг процесуального строку на усунення недоліків, що позбавляє апеляційний суд можливості перевірити дотримання судом першої інстанції вимог ч. 5 ст. 185 ЦПК України, відповідно до яких, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про повернення заяви передчасним, такими, що не відповідає процесуальним вимогам та суперечить принципу доступності до судового захисту, тому згідно вимог ст.379 ЦПК України ухвалу слід скасувати та направити матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу судді Чернігівського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2020 року про повернення позовної заяви - скасувати, справу направити до суду першої інстанціїдля продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 13 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: