Ухвала
 
11 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 357/10204/19
провадження № 61-15753ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,              Ігнатенка В. М., розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут», Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживачів,
ВСТАНОВИВ :
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Київоблгаз Збут», Акціонерного товариства (далі - АТ) «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживачів, у якому просив: зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» безкоштовно встановити індивідуальний газовий лічильник в його квартирі; зобов`язати ТОВ «Київоблгаз Збут» здійснити перерахунок з 01 травня 2017 року не за показниками будинкового вузла обліку газу, а за вартістю газу за нормами споживання, що діяли в зазначений час; зобов`язати ТОВ «Київоблгаз Збут» здійснювати нарахування вартості використаного газу позивачем за вартістю газу за нормами споживання до встановлення індивідуального газового лічильника в його квартирі.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2020 рокупозов задоволено частково. Зобов`язано АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» безкоштовно встановити індивідуальний газовий лічильник в квартирі АДРЕСА_1 . Зобов`язано ТОВ «Київоблгаз Збут» здійснити позивачу перерахунок вартості використаного газу в помешканні квартири АДРЕСА_1 , починаючи з 01 грудня 2017 року до моменту встановлення індивідуального лічильника природного газу у вказаній квартирі, за вартістю газу по нормам споживання, що діяли в зазначений час, а не за показниками загальнобудинкового вузла обліку газу. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року змінено рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2020 року, виключивши з мотивувальної частини посилання на те, що постачання газу до квартири позивача та оплати вартості наданих послуг з газопостачання здійснюється на підставі договору про надання послуг з газопостачання № 3003510, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Київоблгаз». Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2020 року в частині задоволення позову про зобов`язання ТОВ «Київоблгаз Збут» здійснити позивачу перерахунок вартості використаного газу скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Змінено рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2020 року в частині стягнення з АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», ТОВ «Київоблгаз Збут» на користь держави судового збору в сумі 1 921,00 грн (по 960,50 грн), стягнувши з АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 грн. В іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2020 року залишено без змін. 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції у задоволеній частині позову апеляційний суд виходив з того, що відмова ПАТ «Київоблгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», встановити індивідуальний лічильник у квартирі позивача суперечить вимогам чинного законодавства. Встановлення лише загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження із позивачем та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу порушують його права, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачами. Задоволення вимоги позивача про зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» встановити індивідуальний лічильник, спрямоване на забезпечення раціонального використання ресурсів та рівних можливостей для позивача з отримання послуг по газопостачанню; встановлення позивачу індивідуального лічильника забезпечить оплату ним саме того об`єму газу, який спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість. Фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Саме на ПАТ «Київоблгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», покладений обов`язок з встановлення лічильників газу у строк до 01 січня 2021 року і товариство повинно вживати заходів щодо залучення джерел фінансування цих робіт, а покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18).
У жовтні 2020 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» звернулося до Верхового Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справахта у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. 
У відповідності до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Предметом спору у даній справі є захист прав споживачів.
Ця справа не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.
Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та ціна позову у ній не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню,однак такі є необґрунтованими й не спростовують визначення цієї справи як малозначної.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Заявник у касаційній скарзі вказує, що дана справа має для нього виняткове значення, однакці доводи не містять правових підстав для розгляду малозначної справи в касаційному порядку. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями у цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.
Посилання АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» на те, що справа становить значний суспільний інтерес, не обґрунтовані належним чином та не підтверджені відповідними доказами.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й також не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
У відповідності до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ : 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут», Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживачів.
Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                         В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                                   В. С. Жданова
 
                                                                                                                   В. М. Ігнатенко