ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7671/20 Справа № 210/5012/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
позивач –  ОСОБА_1 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачів  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 – адвоката Касьяна Миколи Степановичана заочне рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року, ухваленого суддею Сільченко В.Є. у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення боргу за договором позики.
В обґрунтування позову зазначила, що зі слів відповідачів вони потребували певної суми коштів на сімейні потреби, а саме начебто отримання у власність земельної ділянки під забудову їх сім`єю домоволодіння. Позивач погодилася надати їм у позику запитувані кошти. 
10 серпня 2016 року відповідач 1 отримала від позивача у позику готівкою грошову суму у розмірі 2 000 доларів США. На підтвердження факту отримання коштів (позики) відповідач 1 надала позивачеві власноручно написану розписку. Відповідно до даної розписки відповідач 1 отримала гроші на строк в один місяць і зобов`язалася повернути позивачеві вказану суму з відсотками в 200 доларів США по закінченню слідуючого місяця від дня отримання коштів, тобто 10 вересня 2016 року. 
22 жовтня 2016 року чоловік відповідача 1, відповідач 2, отримав від позивача у позику готівкою грошову суму у розмірі 3000 доларів США. На підтвердження даного факту відповідач 2, також надав позивачеві розписку за власним підписом, згідно якої термін повернення вказаної суми визначено до березня 2017 року, тобто останнім днем повернення боргу є 28 лютого 2017 року.
Вказаним договором позики передбачено сплату відсотків за користування отриманими коштами. 
Так, відсотки в розмірі 200 доларів США відповідач 2 зобов`язався сплатити позивачеві до кінця листопада 2016 року та відсотки на суму в 300 доларів США до кінця січня 2017 року. 
На даний час відповідачі не повернули позивачці отримані у позику гроші, при цьому, як стало відомо, в період дії вищевказаних боргових зобов`язань придбали у спільну власність подружжя коштовний автомобіль марки BMW д/№ НОМЕР_1 і зовсім не збираються виконувати свої боргові зобов`язання, обумовлений термін виконання яких давно збіг.
Згідно відкритої інформації НБУ, що до офіційного курсу гривні - 100 доларів США становить 2514, 4111 грн.
Отже, з відповідача-1 сума боргу у 2000 доларів США помножена на офіційний курс гривні, дорівнює 50288,22 грн, з відповідача-2 борг у 3000 доларів США дорівнює 75432,33 грн., що в цілому складає 125720,55 грн.
Позивачка просила суд стягнути з відповідачів вищевказану заборгованість.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року задоволені позовні вимоги  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про повернення боргу за договором позики. 
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суму боргу за договором позики від 10.08.2016 року у сумі 50288,22 (п`ятдесят тисяч двісті вісімдесят вісім гривень двадцять дві копійки).
Стягнуто з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 22.10.2016 року у сумі 75432,33 (сімдесят п`ять тисяч чотириста тридцять дві гривні тридцять три копійки).
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 628,60 грн. (шістсот двадцять вісім гривень шістдесят копійок).
Стягнуто з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 628,60 грн. (шістсот двадцять вісім гривень шістдесят копійок).
Стягнуто солідарно з  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень (дві тисячі гривень).
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року у задоволенні заяви представника відповідачів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – адвоката Касьяна Миколи Степановича про перегляд заочного рішення від 29 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення коштів, відмовлено.
В апеляційній скарзі, представник відповідачів ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та направлення справи до суду першої інстанції до розгляду за правилами загального провадження.
При цьому, скаржник зазначає, що відповідачі не були належним чином повідомлені про дату проведення судового засідання, у зв`язку з чим не повідомили суд про причини своєї неявки, оскільки судова кореспонденція, яка була надіслана на адресу відповідачів була повернута до суду з відміткою поштового відділення – «за закінченням терміну зберігання».
Вказує, що позивачем свідомо було приховано факт того, що подружжя відповідачів повернуло позивачу частину запозичених коштів, а саме 3600 доларів США, що підтверджено доданим до апеляційної скарги аудіозаписом, на якому позивач під час розмови з відповідачам визнала факт отримання нею вказаної суми грошових коштів. Скаржник вважає, що судом під час судового розгляду не було встановлено всі обставини справи та не встановлено справжність правової природи укладеного між сторонами договору, що в подальшому призвело до винесення оспорюваного рішення. Вказує, що неповідомлення відповідачів у встановленому законом порядку позбавило останніх прав, встановлених ч.ч.2,3,6 ст.43 ЦПК України, зокрема подавати докази, клопотання та заяви, надавати суду пояснення, користуватися іншими, визначеними законом процесуальними правами, які мають істотне значення для вирішення спору.
У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідачів, позивач ОСОБА_1  просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість скарги. Також, позивач вказує, що аудіо запис на який у скарзі посилається представник відповідачів підтверджує той факт, що подружжя ОСОБА_3 6 разів брали в неї гроші в борг, 4 рози брала ОСОБА_2 і двічі її чоловік ОСОБА_3 , який про два борги дружини не знає. Вказує, що питання її звернення до суду з позовом між ними обговорювалось, оскільки закінчувався 3-х річний строк повернення грошових коштів, однак гроші відповідачі не повертали, а тільки давали обіцянки сплатити всі кошти що заборгували. Вказує, що аудіо запис змонтовано, оскільки немає ні початку, ні кінця розмови, ні всієї розмови.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга сторони відповідачів не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10 серпня 2016 року відповідач-1 отримала від позивача у позику готівкою грошову суму у розмірі 2 000 доларів США на термін в 1 місяць з кінцевим строком повернення боргу до 10 вересня 2016 року, що підтверджено власноручно написаною розпискою (а.с. 21). 
22 жовтня 2016 року відповідач-2 отримав від позивача у позику готівкою грошову суму у розмірі 3000 доларів США на визначений строк – до березня 2017 року під відсоток у 200 доларів США, які зобов`язався виплатити до кінця листопада 2016 року, а також відсотки у розмірі 300 доларів США зобов`язався виплатити до кінця січня 2017 року, що також підтверджено власноруч написаною відповідачем-2 розпискою (а.с. 20).
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення заявлених позивачем вимог на підставі досліджених доказів, а саме оригіналів у позивача розписок, відсутності доказів неправомірного заволодіння позивачем цими розписками та фактичне визнання відповідачами суми боргу, виходив з того, що відповідачі, отримавши у позику грошові кошти зобов`язань щодо повернення грошових коштів до теперішнього часу не виконали, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову.
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, проте, частково погоджується і з доводами скаржника, викладеними у скарзі щодо порушення норм процесуального права, з огляду на таке.
За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Умови проведення заочного розгляду справи визначені у статті 280 ЦПК України:
1.Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
2.У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
3.У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.
Отже, на момент ухвалення судом першої інстанції заочного рішення процесуальний закон передбачав, що заочний розгляд справи може відбуватися у випадках: належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, неявкою відповідача в судове засідання без поважних причин, неподанням відповідачем відзиву на позов.
Нормими ч.5 ст.128 ЦПК України встановлено, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є:
1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо суті спору, проте вважає, що Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, ухваливши заочне рішення, порушив норми процесуального права, оскільки зворотні повідомлення про вручення відповідачам за зареєстрованим місцем проживання судової повістки, копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками у матеріалах справи відсутні, а відповідні поштові відправлення повернуті до суду за закінчення строку зберігання (а.с.35,37,39,41,44,4646,48,50).
Таким чином, приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи та не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду, що узгоджується з правовою позицією викладеною Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у пункті 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц.
За викладених обставин правильне по суті рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. 
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Нормами ст.1046 ЦК України встановлено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Якщо інше не встановлено договором або законом.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Позивачем надано до суду оригінали розпискок, наданих відповідачами, які підтверджують, що 10 серпня 2016 року відповідач-1 ОСОБА_2 отримала від позивача у позику готівкою грошову суму у розмірі 2 000 доларів США терміном в 1 місяць з кінцевим строком повернення боргу до 10 вересня 2016 року (а.с. 21), а відповідач – 2 ОСОБА_3 22 жовтня 2016 року отримав від позивача у позику готівкою грошову суму у розмірі 3000 доларів США на визначений строк – до березня 2017 року під відсоток у 200 доларів США, які зобов`язався виплатити до кінця листопада 2016 року, а також відсотки у розмірі 300 доларів США зобов`язався виплатити до кінця січня 2017 року (а.с. 20).
Отже, наявність у позивача оригіналів розписок відповідачів на 2000 та 3000 доларів США, ненадання стороною відповідачів доказів неправомірного заволодіння позивачем цих розписок та фактичне визнання відповідачами сум боргу перед позивачем, підтверджують невиконання відповідачами зобов`язань щодо повернення грошових коштів до теперішнього часу. 
Доводи представника відповідачів щодо часткового повернення позивачам грошових коштів позивачу, колегія суддів відхиляє, оскільки, прослухавши аудіозапис розмови між сторонами щодо повернення боргу, наданий скаржником до апеляційної скарги, не можливо погодитись з висновками відповідачів щодо часткового повернення саме боргових зобов`язань, викладених у розписках відповідачів у цій справі.
З розмови сторін вбачається, що відповідачі неодноразово брали у позивача в борг грошові кошти і в різних розмірах, про, що власноруч писали розписки, що також підтверджено копіями розписок відповідачів наданими позивачем до відзиву на апеляційну скаргу. Зокрема з копії розписки від 06.11.2017 вбачається, що ОСОБА_2 взяла в борг 1100 доларів на строк 14 днів, повернення з відсотками -1200, з іншої копії розписки ОСОБА_2 від 04.07.2018. видно, що остання взяла в борг 250 доларів на один місяць та зобов`язується всю цю суму повернути через місяць + 220
За положеннями ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Суд першої інстанції, стягуючи з відповідачів на користь позивача борг за договорами позики виходив із заявлених позивачем позовних вимог станом на день подачі позову до суду, які позивач не змінювала та не просила їх збільшити відповідно курсу долара НБУ на день ухвалення рішення у кінці січня 2020 року.
Суд першої інстанції погодився із розрахунком позивача наданим у позові, зробленим на підставі відкритої інформації НБУ, щодо офіційного курсу гривні - 100 доларів США становить 2514, 4111 грн. (станом на 02.09.2019).
Колегія суддів, беручи до уваги, що позивачем рішення не оскаржується у відзиві, позивач наполягає на залишенню його без змін, вважає, що до стягненню з відповідача-1 ОСОБА_2 на користь позивача підлягає сума боргу в розмірі 50288,22 грн. (2000 доларів х на офіційний курс гривні 25,1444111), а з відповідача-2 ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню борг в сумі 75432,33 грн. (3000 доларів х на офіційний курс гривні 25,1444111), що в цілому складає 125720,55 грн.
Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги, заявлені по відношенню до кожного з відповідачів задоволені в повному обсязі, відповідно сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду -1257,20 грн., підлягає стягненню з кожного відповідача на користь позивача по 628,60 грн.
Крім того, матеріалами справи належним чином підтверджені понесені позивачем витрати на правовому допомогу в розмірі 2000 грн., які, відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України є судовими витратами, пов`язаними із розглядом справи та відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. 
Таким чином стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 1000 грн., з кожного.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідачів  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 – адвоката Касьяна Миколи Степановичазадовольнити частково.
Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року, скасувати, ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про повернення боргу за договором позики – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , суму боргу за договором позики від 10.08.2016 року в розмірі 50288,22 (п`ятдесят тисяч двісті вісімдесят вісім гривень двадцять дві копійки).
Стягнути з  ОСОБА_3 , 1989 р.н., АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , суму боргу за договором позики від 22.10.2016 року в розмірі 75432,33 (сімдесят п`ять тисяч чотириста тридцять дві гривні тридцять три копійки).
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , 1989 р.н., АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , судові витрати, які складаються з судового збору (628,60 грн. + 1000 грн.) та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі по 1628,60 грн., з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 
Повний текст постанови складено 27 жовтня 2020 року.

Головуючий: 
Судді: