ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

25 листопада 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/10146/19
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/540/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.
секретар: Поклад Д.В.

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідачі: Державна казначейська служба України, Управління Державної казначейської служби України у м.Чернігові Чернігівської області, прокуратура Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура), Головне управління Національної поліції в Чернігівській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами: Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура), Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Логвіної Т.В. від 16 січня 2020 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 27 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у м.Чернігові Чернігівської області, прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура), Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди,

                             В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у м.Чернігові Чернігівської області, прокуратури Чернігівської області, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом  списання  коштів  з  єдиного  казначейського  рахунку  на  його користь 200 000 грн. моральної шкоди. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 31.10.2017 року його було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 статті 307 КК України, в подальшому, 07.03.2019 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 було закрито згідно пункту 3 ч.1 статті 284 КПК України, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_1 в суді, і вичерпанням можливостей їх отримання. У позові ОСОБА_1 вказував, що у зв`язку із вказаними обставинами, він має право на відшкодування спричиненої йому шкоди, згідно вимог Закону України ”Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду”. При цьому, ОСОБА_1 зазначав, що під слідством він перебував з дня оголошення про підозру до дня закриття кримінального провадження, тобто з 31.10.2017 року по 07.03.2019 року, і за вказаний період він має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі, не менше мінімальної заробітної плати за кожен місяць. Загальна тривалість перебування ОСОБА_1 під слідством становить 16 місяців і 7 днів, і за даних обставин, мінімальний розмір моральної шкоди повинен становити не менше 67 742 грн. Разом з тим, у позові ОСОБА_1 стверджує, що моральна шкода спричинена йому у значно більшому розмірі, ніж мінімально гарантований розмір, і розмір спричиненої йому моральної шкоди ОСОБА_1 оцінює - 200 000 грн. У позові ОСОБА_1 вказує, що заподіяння йому моральної шкоди полягає в тому, що з повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення йому стало відомо, що він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, з конфіскацією майна, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості будувати плани на майбутнє, втратив сон, апетит, весь час перебував у нервовому напруженні, виникала роздратованість, відчував головний біль, відбулось порушення нормального способу життя, мав приймати заспокійливі лікарські засоби, відбулось суттєве порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршився стан здоров`я, репутація була зіпсована. Також у позові ОСОБА_1 зазначав, що в період досудового розслідування щодо нього та його рідних було вчинено ряд інших незаконних дій, які полягали у проведенні обшуку за зареєстрованим місцем його проживання та на території земельних ділянок, які належать його колишній дружині ОСОБА_2 , також було тимчасово вилучено грошові кошти, що поставило родину його батьків у скрутне матеріальне становище, в подальшому вилучені грошові кошти було повернуто. У позові ОСОБА_1 стверджував, що мало місце незаконне оголошення його двічі у розшук, також мало місце його незаконне затримання та застосування до нього заходів фізичного і психологічного впливу. 

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.01.2020 року позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у м.Чернігові Чернігівської області, прокуратури Чернігівської області, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди, задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду в сумі 150 000 грн. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати оскаржуване рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.01.2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України вказують, що при ухваленні оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.01.2020 року судом було неправильно застосовано норми матеріального права, не з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. У доводах апеляційної скарги Державна казначейська служба України зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її збагачення. Доводи апеляційної скарги стверджують, що відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року ’’Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди’’, розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом, з врахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина). Доводи апеляційної скарги, з посиланням на Закон України ’’Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду’’, вказують, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, суд повинен обґрунтувати розмір шкоди, але з обов`язковим виконанням наведеної норми права. При цьому, доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідно до п.п.1,3,9 ”Прикінцевих та перехідних положень” Закону України ”Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 06.12.2016 року (набрав чинності з 01.01.2017 року), мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Доводи апеляційної скарги стверджують, що в оскаржуваному рішенні від 16.01.2020 року судом не наведено розрахунку моральної шкоди, та не зазначено, з яких міркувань на користь позивача судом стягнуто 150 000 грн. морального відшкодування. Державна казначейська служба України в доводах апеляційної скарги вказує, що розмір стягнутого судом першої інстанції морального відшкодування на користь позивача не є адекватним спричиненій моральній  шкоді, не випливає з обставин справи, та не підтверджується доказами, стягнута сума моральної шкоди є завищеною, і не відповідає дійсності. Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України зазначають, що відповідно до ч.6 статті 1176    ЦК    України    шкода,    завдана    фізичній   або   юридичній   особі внаслідок  незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальна підстава відповідальності за завдану майнову шкоду передбачена статтею 1166 ЦК України, відповідно до частини 1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 

У апеляційній скарзі прокуратура Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура) просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.01.2020 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог його позову. Доводи апеляційної скарги прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура) вказують, що в ході судового розгляду даної справи позивачем не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, судом порушено норми процесуального закону, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції від 16.01.2020 року підлягає скасуванню. Доводи апеляційної скарги прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура) зазначають, що як в положеннях Закону України ”Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду”, так і в статті 1176 ЦК України, йдеться мова про відшкодування шкоди, завданої саме незаконними діями зазначених органів. Натомість, при проведенні досудового розслідування стосовно позивача, слідчі та прокурори діяли у межах наданих ним повноважень та у визначений законом спосіб. Доводи апеляційної скарги прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура) стверджують, що сам по собі факт винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав не може свідчити про незаконність проведення у даному кримінальному провадженні слідчих чи інших процесуальних дій. Позивач зазнав мінімального втручання у свої конституційні права з боку правоохоронних органів, яке було здійснено згідно з вимогами КПК України та зумовлено необхідністю виконання покладених на ці органи функцій у сфері боротьби зі злочинністю. Доводи апеляційної скарги прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура) вказують, що з дня повідомлення позивача про підозру у вчиненні кримінального правопорушення і до дня закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , він правомірно перебував під слідством, у зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування шкоди. У доводах апеляційної скарги прокуратура Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура) зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, не доведено зв`язку зазначених у позові несприятливих факторів з можливими неправомірними діями відповідачів, та наявності інших складових, які підлягають доказуванню у суді. Доводи апеляційної скарги прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура) стверджують, що стягнутий судом на користь позивача розмір моральної шкоди у сумі 150 000 грн., навіть за умови доведеності підстав для її відшкодування, є необґрунтованим. Виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на час ухвалення судом першої інстанції рішення - 4 723 грн., розмір відшкодування на користь позивача має становити 76 670 грн. Доводи апеляційної скарги прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура) вказують, що судом першої інстанції порушено вимоги процесуального закону щодо змісту судового рішення, оскільки суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення від 16.01.2020 року належним чином не обґрунтував мотиви рішення, обмежившись вказівкою на тривалість кримінального переслідування позивача, та не обгрунтував підстави стягнення саме такого розміру моральної шкоди, відсутні аналіз та оцінка відзивів на позов, а також застосування норм законодавства.  

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Чернігівській області просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.01.2020 року та ухвалити нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Чернігівській області вказують, що рішення суду першої інстанції від 16.01.2020 року не відповідає нормам матеріального і процесуального права, при цьому, суд не з`ясував обставини справи. Доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, з  посиланням  на  статті  23,1167,1173,1176  ЦК  України,  на норми  статті 1 Закону  України  ”Про  порядок  відшкодування  шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду”, зазначають, що позивачем в ході судового розгляду даної справи не надано відповідних доказів спричинення йому моральної шкоди під час проведення досудового розслідування. Доводи апеляційної скарги стверджують, що Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, прокуратура Чернігівської області, Державна казначейська служба України не вчиняли незаконних дій відносно позивача, і за даних обставин, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Чернігівській області вказують, що судом першої інстанції при стягненні коштів на користь позивача було надмірно завищено суму морального відшкодування.

У відзиві на апеляційні скарги Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Лисенко Д.О. просить вказані апеляційні скарги залишити без задоволення у зв`язку з їх безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.01.2020 року. 

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Дедіченко С.А. просили залишити подані відповідачами апеляційні скарги без задоволення у зв`язку з їх безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 16.01.2020 року.
В судовому засіданні апеляційного суду представник Державної казначейської служби України Біркун Т.М. підтримала доводи та вимоги поданої Державною казначейською службою України апеляційної скарги. 
В судовому засіданні апеляційного суду представники Чернігівської обласної прокуратури (до перейменування - прокуратура Чернігівської області) Косенко О.Д., ОСОБА_3 підтримали доводи та вимоги поданої прокуратурою Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура) апеляційної скарги.  
В судове засідання апеляційного суду представники Управління Державної казначейської служби України у м.Чернігові Чернігівської області, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, належним чином повідомлених про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Від Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області. 
Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Наказом Офісу Генерального прокурора №410 від 03.09.2020 року ’’Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур’’, наказано перейменувати без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичну особу ”Прокуратура Чернігівської області” у ”Чернігівська обласна прокуратура” (а.с.14-16, том 2). 

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження №62019100000000019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що прокуратурою Чернігівської області проводилось досудове розслідування кримінального провадження за фактом вчинення групою осіб, до складу якої, серед інших, входив і ОСОБА_1 , незаконних операцій з наркотичними засобами (а.с.16-22, том 1).
31.10.2017 року батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 отримав письмове повідомлення про підозру від 31.10.2017 року про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 статті 307 КК України (а.с.10-11). 
Постановою про оголошення розшуку підозрюваного від 03.11.2017 року оголошено розшук ОСОБА_1 оголошено в державний розшук (а.с.50-51, том 1). 
Постановою від 23.02.2018 року виділено з матеріалів кримінального провадження №12016270010009076 від 21.09.2016 року матеріали досудового розслідування відносно підозрюваних ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 статті 307 КПК України (а.с.16-22, том 1).
Постановою про виділення матеріалів досудового розслідування від 09.01.2019 року (а.с.30, том 1), виділено із матеріалів кримінального провадження №42018270000000040 від 23.02.2018 року матеріали досудового розслідування в частині підозри ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 статті 307 КК України в окреме кримінальне провадження.    
Постановою про визначення підслідності кримінального правопорушення від 10.01.2019 року (а.с.31, том 1), визначено підслідність кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №62019100000000019 від 09.01.2019 року за слідчим відділом Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області.
Постановою від 23.01.2019 року (а.с.52, том 1), оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 . Як вбачається із даної постанови від 23.01.2019 року, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб незаконно придбав психотропну речовину - амфетамін. Після чого, 10.10.2016 року ОСОБА_1 ,з метою збуту ОСОБА_7 незаконного перемістив психотропну речовину - амфетамін з невстановленого слідством місця до відділення №2 ТОВ ”Нова Пошта”, що розташовано за адресою: м.Чернігів, пр.Перемоги,50. У подальшому, 10.10.2016 року ОСОБА_1 , незаконно зберігаючи при собі психотропну речовину - амфетамін, з відділення №2 ТОВ ”Нова Пошта”, що розташовано за адресою: м.Чернігів, пр.Перемоги,50, відправив поштове відправлення ТТН №59000209968261 з психотропною речовиною - амфетаміном до відділення №1 ТОВ ”Нова Пошта”, яке розташовано за адресою: Донецька область, м.Волноваха, вул.Ювілейна,4 на ім`я ОСОБА_7 . Згідно висновку експерта від 25.10.2016 року №1097(х), надана на експертизу порошкоподібна речовина світло-жовтого кольору, містить в своєму складі психотропну речовину - амфетамін. Маса амфетаміну (основи) у наданій порошкоподібній речовині становить 20,731 г. Відповідно з Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року, амфетамін віднесено до психотропних речовин, обіг яких обмежено. Згідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 року №188 (Таблиця №2, невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу), психотропна речовина - амфетамін від 15,0 г відноситься до особливо великих розмірів. Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні, пересиланні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин в особливо великих розмірах, ОСОБА_1 скоїв злочин, передбачений ч.3 статтею 307 КК України.          
В ході проведення розслідування було проведено два обшуки, а саме 12.10.2017 року та 27.10.2017 року за адресою реєстрації ОСОБА_1 та на дачі його колишньої дружини ОСОБА_2 (а.с.45-49, том 1).
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова Лямзіної Н.Ю. від 26.02.2019 року скасовано постанову слідчого Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про зупинення досудового розслідування від 23.01.2019 року у кримінальному провадженні, внесеному  до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62019100000000019 від 09.01.2019 року (а.с.65-66, том 1).
Постановою    прокурора    Чернігівської    місцевої    прокуратури   від 07.03.2019 року кримінальне провадження №62019100000000019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_1 , закрито, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді, і вичерпані можливості їх отримання (а.с.34-38, том 1).
Таким чином, судом в ході розгляду даної справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував під слідством з 31.10.2017 року по 07.03.2019 року.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.01.2020 року, частково задовольняючи позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у м.Чернігові Чернігівської області, прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура), Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції з врахуванням вищезазначених фактичних обставин справи, норм права, які регламентують спірні правовідносини, дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством тривалий час, а саме, з 31.10.2017 року по 07.03.2019 року, і встановлені судом вищезазначені фактичні обставини справи є підставами для відшкодування позивачу спричиненої моральної шкоди. При цьому судом першої інстанції було прийнято до уваги приписи статей: 1,2,4 Закону України ’’Про порядок відшкодування  шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду”. При вирішенні питання щодо розміру морального відшкодування, яке підлягає стягненню на користь позивача, судом першої інстанції прийнято до уваги положення статті 13 Закону України  ”Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду”, а також роз`яснення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 ”Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”. Визначаючи розмір морального відшкодування, яке підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції також виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом також взято до уваги положення ч.3 статті   13   Закону   України   ’’Про   порядок   відшкодування    шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду”, які визначають мінімальний розмір моральної шкоди, і з врахуванням встановлених фактичних обставин даної справи, глибини моральних страждань позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а саме, з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 150 000 грн. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку. 

Доводи апеляційних скарг Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура), Головного управління Національної поліції в Чернігівській області відносно того, що вказаний висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.01.2020 року не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.01.2020 року, оскільки вказані доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.    

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України, з посиланням  на  Закон  України  ’’Про  порядок  відшкодування  шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду’’, вказують, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, суд повинен обґрунтувати розмір шкоди, але з обов`язковим виконанням наведеної норми права. При цьому, доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України зазначають, що відповідно до п.п.1,3,9 ”Прикінцевих та перехідних положень” Закону України ”Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 06.12.2016 року (набрав чинності з 01.01.2017 року), мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.01.2020 року, виходячи із наступного.    
Відповідно до ч.2,ч.3 статті 13 Закону України ”Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду”, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Виходячи із правового аналізу вказаної норми права, розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначається судом, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визнати обґрунтованим і достатнім й більший розмір відшкодування.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 року у справі №6-2203цс15, відповідно до частини третьої  статті  13  Закону  України  ”Про  порядок  відшкодування  шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду”, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII ”Про внесення змін до деяких законодавчих актів України”, мінімальна заробітна плата не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Проте, відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є посадовим окладом, заробітною платою, а тому підстави для застосування пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України ”Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 06.12.2016 року до спірних правовідносин, відсутні.
При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, апеляційним судом враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі №405/7623/16-ц, провадження №61-44914св18.    

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України зазначають,  що  відповідно  до  ч.6  статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальна підстава відповідальності за завдану майнову шкоду передбачена статтею 1166 ЦК України, відповідно до частини 1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.01.2020 року, виходячи із наступного.
Приписи статті 1176 ЦК України регламентують відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Частиною 6 статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Оскільки судом в ході розгляду даної справи встановлено незаконне перебування позивача з 31.10.2017 року по 07.03.2019 року під слідством, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку у оскаржуваному рішенні, що вимоги заявленого ОСОБА_1 позову про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, на підставі приписів ч.1  статті  1176  ЦК  України  та  Закону  України  ’’Про  порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду”.

Доводи апеляційних скарг прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура) та Головного управління Національної поліції в Чернігівській області стверджують, що прокуратура Чернігівської області, Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, Державна казначейська служба України не вчиняли незаконних дій відносно позивача, і за даних обставин, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 .
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.01.2020 року, виходячи із наступного.  
Судом в ході розгляду даної справи встановлено незаконне перебування позивача з 31.10.2017 року по 07.03.2019 року під слідством.  
Згідно приписів ч.1, ч.2 статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Статтями 1, 2, 3, 4, 13 Закону України ”Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду”, регламентовано право на відшкодування шкоди, в тому числі, і моральної, в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом.

Державна казначейська служба України в доводах апеляційної скарги вказує, що розмір стягнутого судом першої інстанції морального відшкодування на користь позивача не є адекватним спричиненій моральній  шкоді, не випливає з обставин справи, та не підтверджується доказами, стягнута сума моральної шкоди є завищеною, і не відповідає дійсності.
У доводах апеляційної скарги прокуратура Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура) зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, не доведено зв`язку зазначених у позові несприятливих факторів з можливими неправомірними діями відповідачів, та наявності інших складових, які підлягають доказуванню у суді. Доводи апеляційної скарги прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура) стверджують, що стягнутий судом на користь позивача розмір моральної шкоди у сумі 150 000 грн., навіть за умови доведеності підстав для її відшкодування, є необґрунтованим. Виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на час ухвалення судом першої інстанції рішення - 4 723 грн., розмір відшкодування на користь позивача має становити 76 670 грн.
Доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Чернігівській області вказують, що судом першої інстанції при стягненні коштів на користь позивача було надмірно завищено суму морального відшкодування.
На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційних скарг не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.01.2020 року. При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, апеляційним судом враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 08.11.2018 року у справі №296/2443/16-ц, провадження №61-30248св18, а також в постанові Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі №405/7623/16-ц, провадження №61-44914св18.  
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 56 Конституції України регламентовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 ”Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Відповідно до ч.2,ч.3 статті 13 Закону України ”Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду”, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визнати обґрунтованим і достатнім й більший розмір відшкодування.
Частково задовольняючи  позовні  вимоги  ОСОБА_1   про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанцій обгрунтовано застосував положення ч.3 статті 13 Закону України ”Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду”, врахувавши розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, тривалість перебування ОСОБА_1 під слідством, глибину його душевних страждань, та визначив розмір відшкодування моральної шкоди, який становить 150 000 грн., за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди - 150 000 грн., суд першої інстанції прийняв до уваги доводи позивача ОСОБА_1 відносно того, що під слідством він перебував з дня оголошення про підозру до дня закриття кримінального провадження, тобто з 31.10.2017 року по 07.03.2019 року, що становить 16 місяців і 7 днів. Також судом першої інстанції було враховано доводи позивача ОСОБА_1 відносно того, що заподіяння йому моральної шкоди полягає в тому, що з повідомлення про підозру ОСОБА_1 стало відомо, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, з конфіскацією майна. ОСОБА_1 стверджував, що вказана обставина його дуже тривожила, він перебував у очікуванні можливого затримання працівниками правоохоронних органів та поміщення під варту, через що порушився звичний порядок його життя, він не міг будувати плани на майбутнє, не міг влаштовувати своє особисте життя, втратив сон, апетит, весь час перебуваючи у нервовому напруженні. У нього виникла роздратованість, він періодично відчував головний біль. В кінцевому рахунку це призвело до порушення нормального способу життя позивача, він постійно відчував себе пригніченим та беззахисним. Як вказував позивач, через вказані обставини він змушений був приймати заспокійливі засоби та ліки для підтримання серцевої діяльності. При цьому, були суттєво порушені його нормальні життєві зв`язки, позивач змушений був доводити свою невинуватість в правоохоронних органах, перед рідними, знайомими, сусідами, перестав спілкуватися з колишніми друзями. ОСОБА_1 стверджував, що вказані обставини спричинили йому значні душевні страждання, він переніс нервове потрясіння, погіршився стан його здоров`я, репутація була зіпсована.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують розміру визначеного судом першої інстанції морального відшкодування,  яке  підлягає  стягненню  на  користь позивача  та  становить 150 000 грн., оскільки вказаний розмір моральної шкоди відповідає засадам виваженості, розумності та справедливості, враховує тривалість перебування позивача під слідством, а також глибину та обсяг душевних страждань позивача ОСОБА_1 . 

За  даних  обставин,  доводи  апеляційних  скарг  Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура), Головного управління Національної поліції в Чернігівській області не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.01.2020 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Приймаючи до уваги наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура), Головного управління Національної поліції в Чернігівській області підлягають залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.01.2020 року - підлягає залишенню без змін.
Відповідно до приписів ч.1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Частина 8 статті 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Дедіченко С.А. на підставі договору №07-05/20 про надання правової допомоги від 27.05.2020 року (а.с.278-279, том 1) та ордеру на надання правничої (правової) допомоги №1003581 від 01.06.2020 року (а.с.234, том 1).
На підтвердження розміру понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції до матеріалів справи надано квитанцію: 0.0.1748269488.1 від 24.06.2020 року про оплату ОСОБА_1 послуг за надання правової допомоги згідно договору №07-05/20 від 27.05.2020 року в сумі 10 000 грн. (а.с.284,285, том 1), та детальний розрахунок витрат на правову допомогу від 29.05.2020 року, який міститься у додатковій угоді до договору про надання правової допомоги №07-05/20 від 27.05.2020 року (а.с.280, том 1). 
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що при визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі ”Схід/Захід Альянс Лімітед” проти України” (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). 
Приймаючи до уваги приписи статей 137,141 ЦПК України, відсутність клопотання, в порядку ч.5,ч.6 статті 137 ЦПК України, про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку, що з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 10 000 грн. в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку. 

При поданні апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.01.2020 року Головне управління Національної поліції в Чернігівській області мало сплатити 1 152 грн. 60 коп. судового збору, виходячи із розрахунку: 768 грн. 40 коп. х 150% = 1 152 грн. 60 коп. Проте, Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області при поданні апеляційної скарги було сплачено 2 881 грн. 50 коп. судового збору (а.с.214, том 1). Тобто, розмір переплати становить 1 728 грн. 90 коп.
Згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України ”Про судовий збір”, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
17.04.2020 року до апеляційного суду Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області було подано клопотання про повернення надміру сплаченого при поданні апеляційної скарги судового збору.
За даних обставин, апеляційний суд вважає, що Головному управлінню Національної поліції в Чернігівській області необхідно повернути надмірно сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 728 (одна тисяча сімсот двадцять вісім) грн. 90 коп., який було сплачено згідно платіжного доручення №991 від 02.03.2020 року.

Керуючись статтями: 137, 141, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура) залишити без задоволення. 

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 січня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку. 

Повернути Головному управлінню Національної поліції в Чернігівській області надмірно сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 728 (одна тисяча сімсот двадцять вісім) грн. 90 коп., який було сплачено згідно платіжного доручення №991 від 02 березня 2020 року за такими реквізитами: 

Платник: ГУНП в Чернігівській області
Код: 40108651
Банк платника: Державна казначейська служба України,м.Київ
Отримувач: УК у м. Чернігові/м.Чернігів/11010100
Код: 38054398
Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.)
Р/р: UA718999980313181206080025002
Призначення платежу:*;101; 40108651; КПКВК 1007020 КЕКВ 2800 суд. збір за поз. Лисенка Д.О., на рішення від 16.01.20р. Чернігівський апеляц.суд.;;;.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 30.11.2020 року.

Головуючий:                                           Судді: