ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/25705/19	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/911/20 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 311010000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Сташків Б. І., Храпак Н. М., 
секретар - Костів Х.Ю. 
з участю  ОСОБА_1 та його представника - адвоката Кметика Я.С., представника Тернопільського ліцею №21 спеціалізованої мистецької школи імені І. Герети - адвоката Чудопалова Ю.Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Кметика Ярослава Степановича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 серпня 2020 року, повний текст якого складено 10 серпня 2020 року, ухвалене суддею Ромазан В.В. у цивільній справі №607/25705/19 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського ліцею №21 спеціалізованої мистецької школи імені Ігоря Герети про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 30 березня 2016 року по 30 серпня 2018 року перебував у трудових відносинах з Тернопільською експериментальною комплексною школою мистецтв імені Ігоря Герети. Згідно рішень Тернопільської обласної ради від 28 березня 2018 року №930 та від 9 серпня 2018 року проведено реорганізацію шляхом злиття Тернопільської експериментальної комплексної школи мистецтв імені Ігоря Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №21 Тернопільської міської ради Тернопільської області у Тернопільський ліцей №21 спеціалізовану мистецьку школу імені Ігоря Герети. Наказом директора Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв імені Ігоря Герети від 28 серпня 2018 року №220-К ОСОБА_1 звільнено з посади викладача з 30 серпня 2018 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки воно відбулось під час перебування у відпустці, на час видачі спірного наказу такої установи як Тернопільський ліцей №21 спеціалізована мистецька школа імені Ігоря Герети взагалі не існувало. Крім цього, позивачу не запропоновано роботи у Тернопільському ліцеї №21. У день звільнення йому не було видано трудову книжку та не проведено повний розрахунок. Акти про відмову від отримання трудової книжки та наказу про звільнення не відповідають дійсності.
А тому просив поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 серпня 2018 року по 1 липня 2020 року в сумі 161 815,50 грн.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог ч.2 ст. 40 КЗпП України, оскільки останньому не запропоновано іншу роботу у новоствореному шляхом реорганізації Тернопільському ліцеї №21 спеціалізованій мистецькій школі імені Ігоря Герети, з урахування його стажу роботи, кваліфікації та наявних вакантних посад. Інші зазначені позивачем мотиви, з яких він вважав своє звільнення незаконним, суд оцінив критично.
Однак, оскільки ОСОБА_1 пропущено місячний строк звернення до суду із даним позовом, зокрема, трудову книжку позивач отримав у лютому 2019 року, а з позовом звернувся 31.10.2019 року, тому у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кметик Я.С. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вказує, що рішення суду є незаконним, прийняти з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки точної дати отримання ОСОБА_1 трудової книжки не встановлено та наказ про звільнення останній не отримав і по даний час. Крім цього, поза увагою суду залишено доводи позовної заяви, що на час видачі спірного наказу такої установи як Тернопільський ліцей №21 спеціалізована мистецька школа імені Ігоря Герети взагалі не існувало, а тому позивачу жодна інша робота не пропонувалась. Також посилається на доводи, викладені у позовній заяві.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Кметика Я.С., які доводи апеляційної скарги підтримали, пояснення представника Тернопільського ліцею №21 спеціалізованої мистецької школи імені ОСОБА_2 — адвоката Чудопалова Ю.Ю., який вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що з 30.03.2016 року ОСОБА_1 працював на посаді викладача Тернопільської обласної експерементальної комплексної школи мистецтв.
Рішенням восьмої сесії Тернопільської обласної ради від 28 березнея 2018 року №930 «Про реорганізацію шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв імені Ігоря Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №21 Тернопільської міської ради Тернопільської області у спеціалізовану комплексну школу мистецтв імені І.Герети Тернопільської міської ради», реорганізовано Тернопільську обласну експериментальну комплексну школу мистецтв імені Ігоря Герети та Тернопільську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №21 Тернопільської міської ради шляхом злиття та створення спеціалізованої комплексної школи мистецтв імені І.Герети.
Директором Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв імені І.Герети 14 травня 2018 року видано наказ №155-К «Про попередження про зміну істотних умов праці та можливе вивільнення», яким зобов`язано письмово ознайомити кожного працівника школи із зазначеним рішенням Тернопільської обласної ради та провести заходи щодо попередження працівників закладу про можливу зміну істотних умов праці, можливе вивільнення згідно законодавства, з урахуванням переважного права залишення на роботі.
23 травня 2018 року працівниками Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв ім.І.Герети складено акт про відмову ОСОБА_1 підписати та отримати персональне попередження, а також про те, що йому було персонально оголошено наказ про попередження про вивільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці №155-к від 14 травня 2018 року та запропоновано отримати на руки і підписатись про отримання персонального попередження про вивільнення.
28 серпня 2018 року наказом директора Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв імені І.Герети від №220-К «Про звільнення ОСОБА_1 », позивача звільнено з посади викладача з 30 серпня 2018 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з реорганізацією шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв імені І.Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №21 Тернопільської міської ради у спеціалізовану комплексну школу мистецтв імені І.Герети. 
Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КзпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. 
Суд першої інстанції, повно та всебічно з”ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази, прийшов до обгрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про те, що звільнення позивача відбулось з порушенням норм трудового законодавства, зокрема, ч.2 ст. 40 КЗпП, оскільки позивачу не було запропоновано іншу роботу у новоствореному шляхом реорганізації Тернопільському ліцеї №21 спеціалізованій мистецькій школі імені Ігоря Герети з урахуванням його стажу роботи, кваліфікації, та наявних вакантних посад, не перевірено переважне право на залишення його на роботі. Надати такі документи суду відповідач відмовився. 
Разом з тим, оскільки позивач трудову книжку отримав у лютому 2019 року, а з позовом про поновлення на роботі звернувся лише 31 жовтня 2019 року, тобто з пропуском встановленого ст. 233 КЗпП України 1-місячного строку, тому суд першої інстанції вірно відмовив у задоволення позову з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.
Поважних причин пропуску строку звернення до суду позивач не вказував як у суді першої, так і апеляційної інстанцій.
Заперечення позивача ОСОБА_1 щодо пропуску ним строку звернення до суду зводяться до того, що він не пам”ятає, коли йому була вручена трудова книжка, а наказ про звільнення йому не вручався.
Проте, такі заперечення спростовані судом першої інстанції. 
Встановлено, що у день звільнення позивач був відсутній на роботі. Трудова книжка була надісліна йому поштою (рекомендований лист 4600113039150).
У тексті позовної заяви та в усних поясненнях суду першої інстанції позивач зазначав, що трудову книжку він отримав у поштовому відділенні в м.Тернополі у лютому 2019 року. В якості додатків до позовної заяви позивач подав копію трудової книжки, яка завірена адвокатом Кметиком Я.С. 29.07.2019 року з формулюванням “Згідно з оригіналом”.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують наведеного. Зміст апеляційної скарги є суперечливим. На аркуші 3, абзац 1, зазначено, що ОСОБА_1 не може пригадати, коли отримав трудову книжку, а на аркуші 4, абзац 2 апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Кметик Я.С. підтвердив, що трудову книжку ОСОБА_1 отримав у лютому 2019 року. Будь-яких письмових відомостей з відділення пошти із зазначенням дати отримання трудової книжки позивач суду не надав.
За таких обставин колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не пропустив строк звернення в суд.
Щодо доводів про те, що наказ про звільнення не був вручений позивачу і на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що визначений ч.1 ст. 233 КЗпП України строк на звернення в суд обчислюється, виходячи із дати вручення одного з документів - або наказу про звільнення, або трудової книжки. 
Доводи апеляційної скарги про те, що поза увагою суду залишено доводи позовної заяви, що на час видачі спірного наказу такої установи як Тернопільський ліцей №21 спеціалізована мистецька школа імені Ігоря Герети взагалі не існувало, а тому позивачу жодна інша робота не пропонувалась, колегія суддів оцінює критично, так як суд першої інстації врахував дану обставину і в мотивувальній частині рішення описав, що порушення трудових прав позивача полягає саме у тому, що йому не була запропонована жодна робота у новоствореному ліцеї №21.
Інші доводи апеляційної скарги щодо підстав, з яких позивач вважає своє звільнення незаконним, є ідентичними доводам, які були викладені у позовній заяві і суд першої інстанції надав їм належну оцінку. А тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав відповідати на ті самі аргументи. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповідсти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі “Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, вого дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії”).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлагає до задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Кметика Ярослава Степановича — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 серпня 2020 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.

Головуюча 
Судді