Постанова
Іменем України
 
22 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 203/1625/16-ц
 
провадження № 61-22626св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська 
від 07 березня 2019 року у складі судді Бєльченко Л. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2019 рокуу складі колегії суддів: 
Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2016 року товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що 03 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-302/210/2007, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 65 100,00 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом до 03 липня 2031 року, а він зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором. 
 
Зобов`язання позичальника ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з ОСОБА_2 договору поруки № SR-302/210/2007від 03 липня 2007 року. 
 
Однак, ОСОБА_1 не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору, таким чином порушивши умови кредитного договору. У зв`язку з зазначеним, станом на 22 березня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 54 790,75 швейцарських франків (що еквівалентно складає 1 504 870,08 грн за офіційним курсом НБУ станом на 22 березня 2016 року). 
 
Відповідно до укладеного 07 вересня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору купівлі-продажу кредитного портфелю, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором 
від 03 липня 2007 року № ML-302/210/2007 та за договором поруки від 03 липня 2007 року № SR-302/210/2007.
 
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 1 504 870,08 грн за кредитним договором 
від 03 липня 2007 року № ML-302/210/2007.
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій 
 
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду мотивовано тим, що у позивача не виникло права вимоги до суду з цими позовними вимогами, так як позивач не пред?явив вимогу про дострокове повернення кредиту, що передбачено умовами кредитного договору.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суд від 20 листопада 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» залишено без задоволення.
 
Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 березня 2019 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «ОТП «Факторинг Україна», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
11 грудня 2019 року ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
 
У касаційній скарзі заявник стверджує, що направлення повідомлення (вимоги) є правом, а не обов`язком банку. Тому не направлення такого повідомлення (вимоги) не позбавляє банк можливості дострокового стягнення заборгованості у судовому порядку.
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.
 
У січні 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 
2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 
2020 року.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Фактичні обставини справи
 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 03 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-302/210/2007, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 65 100,00 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом до 03 липня 2031 року, а відповідач 
ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором. 
 
Цільове використання кредиту сторонами вказано на купівлю нерухомого майна (пункт 2 частини 1 кредитного договору).
 
Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору, таким чином порушивши умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 22 березня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 54 790,75 швейцарських франків (що еквівалентно 1 504 870,08 грн за офіційним курсом НБУ на 22 березня 2016 року), що складається з: 52 441,20 швейцарських франків (що еквівалентно складає 
1 440 337,88 грн) - залишку заборгованості за кредитом; 2 349,55 швейцарських франків (що еквівалентно складає 64 532,20 грн) - заборгованості по процентам.
 
Зобов`язання позичальника ОСОБА_1 забезпечені шляхом укладання з відповідачем ОСОБА_2 договору поруки від 03 липня 2007 року 
№ SR-302/210/2007.
 
Відповідно до пункту 1.9.1 кредитного договору від 03 липня 2007 року 
№ ML-302/210/2007 Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим Договором. При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів віддати одержання позичальником відповідної вимоги.
 
Відповідно до укладеного 07 вересня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору купівлі-продажу кредитного портфелю, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором 
від 03 липня 2007 року № ML-302/210/2007 та за договором поруки від 03 липня 2007 року № SR-302/210/2007.
 
Судами встановлено, що позивачем всупереч вимогам пунктом 1.9.1 кредитного договору не направлялася на адресу відповідачів дострокова вимога про повернення кредиту. 
 
Вказані обставини не заперечувалися сторонами у судовому засіданні.
 
Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Надаючи оцінку аргументам касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
 
Аналіз кредитного договору від 03 липня 2007 року № ML-302/210/2007, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 свідчить про те, що кредитні кошти видавались на придбання нерухомого майна, а відтак кредит є споживчим і на спірні правовідносини розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів».
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Велика Пала Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі 
№ 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зробила висновок, що удоговорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).
 
Регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».
 
Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
 
Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, установивши, що позивачем не виконано вимогу, передбачену пунктом 1.9.1 кредитного договору від 03 липня 2007 року № ML-302/210/2007 щодо направлення боржнику вимоги про дострокове повернення кредиту, який є споживчим, суди зробили правильний висновок про відмов у задоволенні позовних вимог, оскільки за умови не дотримання Банком передбаченого кредитним договором порядку, у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 
 
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 
2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.
 
Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 
2019 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська