ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 140/5318/20 пров. № А/857/10559/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Сеника Р.П., Шевчук С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 140/5318/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Волинській області   про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Волдінер Ф.А. в м. Луцьку Волинської області 09.06.2020 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Державної фіскальної служби України (далі – ДФС України, відповідач 1), Головного управління ДФС у Волинській області (далі – ГУ ДФС у Волинській області, відповідач 2), в якому просить: 1) визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності III групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (податковій міліції); 2) зобов`язати Державну фіскальну службу України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (податковій міліції), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності працівника міліції» та статті 356 Податкового кодексу України, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, з 17 січня 2020 року; 3) зобов`язати Головне управління ДФС у Волинській області виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності III групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (податковій міліції), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності працівника міліції» та статті 356 Податкового кодексу України, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, з 17 січня 2020 року.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду  від 09 червня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач 1, який вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року скасувати, в задоволенні адміністративного позову відмовити.
У доводах апеляційної скарги посилається на те, що працівники податкової міліції проходять службу у складі Державної фіскальної служби України і не належать до органів внутрішніх справ. Проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульовано.
Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просить в задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції на посаді завідувача сектору активних заходів оперативного управління ГУ ДФС у Волинській області.
Наказом Головного управління ДФС у Волинській області від 03.01.2020 № 2-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » підполковника податкової міліції ОСОБА_1 завідувача сектору активних заходів оперативного управління ГУ ДФС у Волинській області звільнено із посади та органів податкової міліції за пунктом 64 підпунктом «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 03.01.2020 (а. с. 10).
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 29.01.2020 серії 12 ААБ № 194911 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, строком до 17.01.2020 (а. с. 17).
Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 17.01.2020 серії 12 ААА № 026059 ОСОБА_1 встановлено 60% ступеня втрати професійної працездатності (а. с. 16).
Відповідно до довідки Волинської обласної дирекції ПАТ «НАСК «ОРАНТА»  від 04.02.2020 № 0390-07-05/625 ОСОБА_1 документи на виплату страхової суми по державному обов`язковому особистому страхуванню до Волинської обласної дирекції ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не надходили і страхова сума йому не виплачувалась (а. с. 20).  
13.02.2020 позивач звернувся до ГУ ДФС у Волинській області із заявою (рапортом), в якій просив провести виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що йому встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах державної податкової служби (податкової міліції).
Листом від 24.02.2020 № 148/8/03-20-04-02-19 ГУ ДФС у Волинській області відповідно до Порядку № 707 направило ДФС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції згідно із Податковим кодексом України від 24.02.2020 та документи, подані позивачем до заяви від 13.02.2020.
Листом від 05.03.20 № 621/7/99-99-04-04-02-17 20 Державна фіскальна служба України позивачу відмовила у виплаті одноразової грошової допомоги, з посиланням на те, що Закон України «Про міліцію» втратив чинність, проведення розрахунку та виплата одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульовані. Крім того, відповідач 1 зазначив, що згідно з п. 5 параграфа 37 глави 3 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950, та пп. 3.1 та 3.3 розділу III Порядку взаємодії Міністерства фінансів України з центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, затвердженого наказом Мінфіну від 29.12.2011 № 1789, ДФС листом від 27.05.2016 № 1553/4/99-99-04-02-02-13 направила до Міністерства фінансів України проект Закону України про внесення змін до Податкового кодексу України (у тому числі щодо виплати одноразової грошової допомоги у нових розмірах) для погодження позиції ДФС. На теперішній час до Податкового кодексу України зміни не внесені, виплата працівникам податкової міліції одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності та втратою працездатності проводиться на підставі судових рішень, що набрали законної сили (а. с. 25-26).
Не погоджуючись із протиправними діями відповідачів, позивач звернувся з означеним позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що доводи відповідачів є безпідставними та такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства про те, що у зв`язку з втратою з 07.11.2015 року чинності Законом України «Про міліцію» відсутні правові підстави для проведення виплати одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності та втратою працездатності колишнім працівникам податкової міліції, оскільки такі твердження у повному обсязі спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та нормами права.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 356.1 статті 356 Податкового кодексу України (далі - ПК України), держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Відповідно до частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07.11.2015, у зв`язку з набранням чинності Законом від 02.07.2015 № 580-VIII України «Про Національну поліцію».
Відповідно до пункту 15 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі – Порядок № 850).
Пунктом 2 Порядку № 850 передбачено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13.02.2015 № 208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707.
З матеріалів справи, а саме довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 194911 встановлено, що інвалідність ІІІ групи позивачу встановлена 29.01.2020, тобто після набрання чинності Законом України від 13.02.2015 № 208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» та Порядком № 850. Відтак, за позивачем, як колишнім працівником податкової міліції, якому встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги на умовах, передбачених Законом України «Про міліцію» та Порядком № 850.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 464/5571/16-а, від 19.04.2018 у справі № 822/31/18, від 20.05.2019 у справі № 405/704/17.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи відповідачів є безпідставними та такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства, про те, що у зв`язку з втратою з 07.11.2015 року чинності Законом України «Про міліцію» відсутні правові підстави для проведення виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням інвалідності та втратою працездатності колишнім працівникам податкової міліції, оскільки такі твердження у повному обсязі спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та вказаними вище нормами права.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.
Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду  від 09 червня 2020 року  у справі № 140/5318/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	С. М. Шевчук