ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 р.	Справа № 440/4743/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю " Даст і К " на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м.  Полтава, повний текст складено 10.02.20 року по справі № 440/4743/19
          за позовом        Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області  
          до        Товариства з обмеженою відповідальністю " Даст і К "                
          про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Полтавській області (надалі також – позивач, ГУ ДПС у Полтавській області) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАСТ І К" (надалі також – відповідач, ТОВ "ДАСТ І К"), в якому просило стягнути з рахунків відповідача у банках податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 76 960,11 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.
Стягнуто з рахунків у банках, що обслуговують Товариство з обмеженою відповідальністю "ДАСТ І К", податковий борг з податку на додану вартість у сумі 76 960,11 грн на р/р UA448999980000031116029016008, отримувач: УК у м. Кременчук/м.Кременчук/14060100, код отримувача (ЄДРПОУ 37965850), банк отримувача: Казначейство України (ЕАП).
Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДАСТ І К" оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом першої інстанції було неправильно розтлумачено та застосовано норми матеріального права, внаслідок чого були порушені права суб`єкта господарювання через невірний розподіл обов`язків між органом публічної влади та приватною особою.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що ТОВ "ДАСТ І К" належним чином виконувало свої податкові зобов`язання, оскільки податковий борг у сумі 45 117,00 грн за зобов`язаннями відповідно до податкових декларацій за період з 02.12.2016 по 04.10.2019 відсутній, про що свідчать платіжні доручення, надані до матеріалів справи, а решта податкового боргу у сумі 31 843,11 грн складається з пені, нарахованої контролюючим органом поза межами строків давності, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України. За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов правомірного висновку, що строк звернення з адміністративним позовом про стягнення коштів з рахунків відповідача у банках, обслуговуючих такого платника податків, не пропущений та контролюючим органом дотримано всіх вимог законодавства, на підтвердження чого додає витяги з інтегрованої картки платника податків з ПДВ ТОВ "ДАСТ І К" з 2014 по 2020 рік. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України).
Колегія суддів,  переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "Даст і К" (код ЄДРПОУ 13953635) зареєстроване як юридична особа 09.08.1991, включене до реєстру 16.05.2006 за записом № 1 585 120 0000 003085 (а.с. 12, 13).
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2014 у справі № 816/2128/14 позовні вимоги ТОВ "Даст і К" до Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень було задоволено та, крім іншого, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 09.04.2014 за № 00011252201/566 (а.с. 130-141).
Однак, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2014 у справі № 816/2128/14 постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2014 скасовано та прийнято нову - про відмову у задоволенні позову ТОВ "ДАСТ і К" (а.с. 142-149).
Постановою Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 816/2128/14 постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2014 залишено без змін (а.с. 150-152).
На несплачені у строк грошові зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 09.04.2014 №0001252201 контролюючим органом відповідно до п.п. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України нараховано пеню в сумі 31 843,11 грн згідно із розрахунком боргу пені (а.с. 16).
Водночас, ТОВ "ДАСТ і К" у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період  з грудня 2016 року по жовтень 2019 року було самостійно визначено грошові зобов`язання за податком на додану вартість у розмірі 45 117,00 грн: № 9231013774 від 02.12.2016 у розмірі 865,00 грн; № 9259424302 від 06.01.2017 у розмірі 1 741,00 грн; № 9021748384 від 16.02.2017 у розмірі 754,00 грн; № 9087448045 від 12.05.2017 у розмірі 1408,00 грн; № 9115856947 від 17.06.2017 у розмірі 1424,00 грн; № 9137224512 від 14.07.2017 у розмірі 1 424,00 грн; № 9163304507 від 15.08.2017 у розмірі 1422,00 грн; № 9190835159 від 19.09.2017 у розмірі 1425,00 грн; № 9212866886 від 13.10.2017 у розмірі 1359,00 грн; № 9238868671 від 13.11.2017 у розмірі 1408,00 грн; № 9271394743 від 19.12.2017 у розмірі 1405,00 грн; № 9295035550 від 16.01.2018 у розмірі 1384,00 грн; № 9020820913 від 14.02.2018 у розмірі 1331,00 грн; № 9045182856 від 15.03.2018 у розмірі 1324,00 грн; № 9069045136 від 15.04.2018 у розмірі 1324,00 грн; № 9090001239 від 11.05.2018 у розмірі 1364,00 грн; № 9120374166 від 15.06.2018 у розмірі 1388,00 грн; № 9141282621 від 10.07.2018 у розмірі 1385,00 грн; № 9172219128 від 15.08.2018 у розмірі 1387,00 грн; № 9195745012 від 13.09.2018 у розмірі 1388,00 грн; № 9223384119 від 12.10.2018 у розмірі 1386,00 грн; № 9250451450 від 14.11.2018 у розмірі 1371,00 грн; № 9281909091 від 17.12.2018 у розмірі 1307,00 грн; № 9301480132 від 11.01.2019 у розмірі 1314,00 грн; № 9024746799 від 18.02.2019 у розмірі 1329,00 грн; № 9044595382 від 13.03.2019 у розмірі 1332,00 грн; № 9073720342 від 13.04.2019 у розмірі 1314,00 грн; № 9103267103 від 17.05.2019 у розмірі 1341,00 грн; № 9128717604 від 15.06.2019 у розмірі 1353,00 грн; № 9151031861 від 11.07.2019 у розмірі 1357,00 грн; № 9182675761 від 15.08.2019 у розмірі 1345,00 грн; № 9202521939 від 09.09.2019 у розмірі 1353,00 грн; № 9229134840 від 04.10.2019 у розмірі 1355,00 грн (а.с. 20-53).
З огляду на факт наявності вищевказаних сум заборгованості, які не сплачені боржником у добровільному порядку у строк, встановлений законом, позивач звернувся до суду для вирішення питання про їх стягнення у судовому порядку.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався наявністю у відповідача непогашеної заборгованості, а також дотриманням податковим органом процедури, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення податкового боргу.
Щодо посилання відповідача на те, що підприємство своєчасно сплачувало самостійно визначені грошові зобов`язання за податковими деклараціями з ПДВ, на підтвердження чого надано відповідні платіжні доручення з відміткою обслуговуючого банку, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом п. 200-1.5 ст. 200-1 Податкового кодексу України, кошти з рахунку у системі електронного адміністрування ПДВ перераховуються до державного бюджету в сумі податкових зобов`язань з ПДВ, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду та на поточний рахунок платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з ПДВ.
Тобто, контролюючий орган позбавлений можливості списати кошти на погашення заборгованості з ПДВ без заяви платника на таке списання.
Водночас, за наслідками вивчення наданих відповідачем платіжних доручень за період з 09.01.2018 по 19.11.2019 та відомостей інтегрованої картки платника ПДВ сплачені відповідачем кошти перераховувалися на рахунок ТОВ "ДАСТ і К" в системі електронного адміністрування ПДВ.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоводлення позовних вимог, з огляду на таке.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):
- грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1);
- податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1);
- пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту 14.1);
- податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1).
Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання в установлений законом строк. Своєю чергою невиконання обов`язку щодо сплати узгодженого податкового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого визначається законом.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно з нормами підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України податковий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Аналіз вказаної норми свідчить про відсутність обов`язку у контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. Тобто, в разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється.
Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України визначено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення.
Отже, надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії.
Водночас, податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.
У такому випадку право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає в контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня скерування на адресу платника податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу виникає на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.
Зазначений висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 06.02.2018 у справі № 826/12162/17, від 20.11.2018 у справі № 804/7638/16, від 04.12.2018 у справі № 806/4015/15.
Відповідно до пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
За положеннями пункту 102.4. статті 102 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Згідно із пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених ПКУ.
Відповідно до пункту 202.1 статті 202 Податкового кодексу України, звітним (податковим) періодом з ПДВ є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал.
Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 87.9. статті 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Згідно з пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
За положеннями пункту 131.2. статті 131  Податкового кодексу України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.
Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, отже предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо.
Як зазначено вище, податковий борг, вимоги про стягнення якого є предметом цього позову, включає несплачені податкові зобов`язання, які самостійно узгоджені позивачем та узгоджені за наслідками закінчення строків оскарження рішень органу контролю про нарахування грошових зобов`язань, а також нараховану пеню на суму боргу.
Як убачається із матеріалів справи, 06.02.2014 ГУ ДФС у Полтавській області сформовано податкову вимогу форми "Ю" за № 99-25/63 на загальну суму податкового боргу, яка станом на 30.01.2014 становила 61 479,28 грн (а.с. 19).
Вимога була направлена відповідачу та вручена уповноваженому представнику підприємства 12.02.2014 (а.с.19).
Доказів оскарження вказаної вимоги сторонами не надано, а судовим розглядом не встановлено.
Також, відповідачем не надано до матеріалів справи доказів того, що податковий борг ТОВ "ДАСТ і К" в період з 06.02.2014 (формування податкової вимоги №99-25/63) по 04.12.2019 (звернення Головного управління ДПС у Полтавській області з позовом про стягнення до суду) зменшувався до нуля.
На час вирішення даного позову за відповідачем обліковується заборгованість з ПДВ у розмірі 76960,11 грн.
Податковий борг з ПДВ у розмірі 45 117,00 грн утворився внаслідок порушення відповідачем строків та порядку сплати самостійно нарахованої суми зобов`язання відповідно до податкових декларацій з ПДВ у зв`язку із тим, що кошти, сплачені відповідачем,  зараховувалися контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу: № 9231013774 від 02.12.2016 у розмірі 865,00 грн; № 9259424302 від 06.01.2017 у розмірі 1 741,00 грн; № 9021748384 від 16.02.2017 у розмірі 754,00 грн; № 9087448045 від 12.05.2017 у розмірі 1408,00 грн; № 9115856947 від 17.06.2017 у розмірі 1424,00 грн; № 9137224512 від 14.07.2017 у розмірі 1 424,00 грн; № 9163304507 від 15.08.2017 у розмірі 1422,00 грн; № 9190835159 від 19.09.2017 у розмірі 1425,00 грн; № 9212866886 від 13.10.2017 у розмірі 1359,00 грн; № 9238868671 від 13.11.2017 у розмірі 1408,00 грн; № 9271394743 від 19.12.2017 у розмірі 1405,00 грн; № 9295035550 від 16.01.2018 у розмірі 1384,00 грн; № 9020820913 від 14.02.2018 у розмірі 1331,00 грн; № 9045182856 від 15.03.2018 у розмірі 1324,00 грн; № 9069045136 від 15.04.2018 у розмірі 1324,00 грн; № 9090001239 від 11.05.2018 у розмірі 1364,00 грн; № 9120374166 від 15.06.2018 у розмірі 1388,00 грн; № 9141282621 від 10.07.2018 у розмірі 1385,00 грн; № 9172219128 від 15.08.2018 у розмірі 1387,00 грн; № 9195745012 від 13.09.2018 у розмірі 1388,00 грн; № 9223384119 від 12.10.2018 у розмірі 1386,00 грн; № 9250451450 від 14.11.2018 у розмірі 1371,00 грн; № 9281909091 від 17.12.2018 у розмірі 1307,00 грн; № 9301480132 від 11.01.2019 у розмірі 1314,00 грн; № 9024746799 від 18.02.2019 у розмірі 1329,00 грн; № 9044595382 від 13.03.2019 у розмірі 1332,00 грн; № 9073720342 від 13.04.2019 у розмірі 1314,00 грн; № 9103267103 від 17.05.2019 у розмірі 1341,00 грн; № 9128717604 від 15.06.2019 у розмірі 1353,00 грн; № 9151031861 від 11.07.2019 у розмірі 1357,00 грн; № 9182675761 від 15.08.2019 у розмірі 1345,00 грн; № 9202521939 від 09.09.2019 у розмірі 1353,00 грн; № 9229134840 від 04.10.2019 у розмірі 1355,00 грн (а.с. 20-53).
Решта податкового боргу в сумі 31 843,11 грн складається з пені, нарахованої контролюючим органом відповідно до п.п. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України на несплачені у строк грошові зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 09.04.2014 за №0001252201.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що кошти, спрямовані ТОВ "ДАСТ і К" на сплату поточних платежів до бюджету, правомірно зараховувалися контролюючим органом у погашення сум податкового боргу у порядку календарної черговості його виникнення незалежно від напрямку сплати, визначеного платником, який встановлений першим реченням пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України.
Водночас, як убачається з розрахунку боргу по пені, її нарахування розпочалося з 20.11.2014, тобто вже після набрання законної сили постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2014, а тому її нарахування контролюючим органом у сумі 31 843,11 грн також є правомірним.
Наявність вказаного податкового боргу підтверджується витягом з інтегрованої картки платника податків ТОВ "ДАСТ і К", що міститься в матеріалах справи (а.с. 54-66).
З огляду на встановленні обставини щодо наявності у відповідача непогашеної суми податкового боргу у сумі 76 960,11 грн, що відповідачем не спростовано, зважаючи на дотримання контролюючим органом порядку стягнення заборгованості, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог є правильним.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " Даст і К "  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року по справі № 440/4743/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	А.О. Бегунц    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  12.10.2020 року