ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2020 року          м.Дніпро         Справа №  904/2303/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),
суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020, ухвалене суддею Ліпинським О.В. (м. Дніпро), повний текст якого підписаний 14.07.2020,  у справі №904/2303/20 
за позовом Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь 
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро 
про стягнення шкоди у розмірі 25 313, 60 грн. 

ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - Відповідач) про стягнення шкоди, заподіяної нестачею вантажу у розмірі 25 313,60 грн.
Позов мотивовано тим, що відповідно до договору перевезення, а саме залізничних накладних №51482941 (досилочна №47072053), №49832371 від вантажовідправника - ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" на адресу АТ "Нікопольський завод  феросплавів" 22 та 23 вересня 2019 у вагонах №№53536066, 62523006, 63486559, 63253439 надійшов коксовий горішок та відсів коксу; на станції призначення Нікополь Придніпровської залізниці залізницею проведено комісійну видачу вантажу, під час якої виявлено нестачу вантажу, що зафіксовано комерційними актами №466001/345 від 17.09.2019, №466001/346 від 17.09.2019, №466001/348 від 23.09.2019, №466001/211 від 29.05.2019; з урахуванням того, що залізницею доставлено вантаж без його збереження, позивач вважає відповідача винним у спричиненні збитків. 

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області  від 14.07.2020 у цій справі позов задоволено у повному обсязі. 
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"  шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу в розмірі вартості відповідальної недостачі у розмірі 25   313,60 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не з`ясування обставин справи,  просить рішення господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
     При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом ухвалено рішення на підставі неналежних доказів, таких як рахунок-фактура №92797453 від 08.09.2019, №92567731 від 18.05.2019, оскільки вказаний рахунок виставлений продавцем – ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" за договором поставки №1807835 від 19.12.2018, укладеним з покупцем – АТ "Нікопольський завод феросплавів", в свою чергу, сторонами договору перевезення є залізниця та відправник вантажу (ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод"), а  за приписами ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість та вартість відправленого вантажу. 
Таким чином, апелянт вважає, що з огляду на приписи статей 114, 115 Статуту залізниць України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та згідно з ч. 5 ст.307 ГПК України, які передбачають обмежену відповідальність Залізниці, виходячи з вартості вантажу, визначеної на підставі рахунка або іншого документа вантажовідправника, документи посередників про кількість та ціну, за якими вони продали продукцію, не можуть визнаватися належними доказами для визначення розміру відповідальності.
Зазначає, що вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 по справі №910/5280/19, яку не врахував суд першої інстанції.  

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у цілковитій відповідності до норм матеріального та процесуального права, зауважує, що залізниця не довела належними та допустимими доказами, що втрата вантажу сталась не з її вини, а відтак, має нести цивільно-правову відповідальність визначену ст.1166 ЦК України та ст.114 Статуту залізниць України, та не підтвердила належними та допустимими доказами іншого розміру завданої шкоди.  

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.08.2020 (суддя – доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору у розмірі 3153,00 грн. за оскарження рішення суду. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
21.09.2019 від скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано платіжне доручення № 3053005 (#567348173005) від 16.09.2020 про сплату 3153,00 грн.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.098.2020 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Антонік С.Г., Дармін М.О.) скаржнику відновлено строк для подачі апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача  на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020  у справі  №904/2303/20; зупинено дію рішення на час розгляду апеляційної скарги; з урахуванням суми спору вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні; сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.         
19.12.2018 між АТ "Нікопольський завод феросплавів" (покупець) та Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь"                (постачальник) укладений договір поставки  №1807835. 
До договору сторонами укладено:
- Специфікацію № 20/1905446 від 30.08.2019, згідно якої постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити горішок коксовий 10-25мм, марки ОК-1, ОК-2, ОК-3 ТУ У 19.1-00190443-120:2012 у кількості 5000,00 т, вартістю за тону 6737,02 грн, на загальну суму 33 685 100,00  грн (ПДВ – 6 737 020,00 грн) всього на суму 40 422 120,00 грн, на умовах поставки СРТ - станція Нікополь Придніпровської залізниці орієнтовним графіком 4-5 вагонів на добу, починаючи з 01.09.2019 (а.с.24);
- Специфікацію № 14/1903039 від 02.05.2019, згідно якої постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити відсів коксу доменного ТУ У 23.1-00190443-193-2004,  у кількості 300,00 т, вартістю за тону 5395,78 грн, на загальну суму 1 618 734,00  грн (ПДВ – 323 746,00 грн) всього на суму 1 942 480,00 грн, на умовах поставки СРТ - станція Нікополь Придніпровської залізниці орієнтовним графіком 1-2 вагони на добу, починаючи з 02.05.2019 (а.с.25).
Пунктом 3 специфікації зазначено, що ціна на умовах СРТ складає еквівалент 267,00 доларів США/тонну сухої маси без врахування ПДВ в національній валюті України по курсу НБУ, діючого на дату оплати.
Вантажовідправником (виробником) відповідно до вищевказаних Специфікацій  визначено ПрАТ "Авідївський коксохімічний завод" (а.с.27).
ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" на адресу АТ "Нікопольський завод феросплавів" виставив рахунки: №92567731 від 18.05.2019 та № 92797453 від 08.09.2019  на оплату товару (а.с.18, 22), які було сплачено АТ "Нікопольський завод феросплавів", що підтверджується платіжними дорученнями №235861 від 18.07.2019, №238840 від 25.10.2019 (а.с.19, 23).
28.05.2019, 22.09.2019 та 23.09.2019 за залізничними накладними 51482941 (досилочна №47072053), №49832371  від  вантажовідправника - ПрАТ  "Авдіївський    коксохімічний завод" на адресу АТ "Нікопольський завод  феросплавів"  надійшла  коксова продукція у вагонах №№53536066, 62523006, 63486559, 63253439 (а.с.16, 17, 21).
Зазначені вагони видані позивачу зі складанням  комерційних актів №466001/345 від 17.09.2019, №466001/346 від 17.09.2019, №466001/348 від 23.09.2019, №466001/211 від 29.05.2019. 
При складанні комерційного акту № 466001/345 від 17.09.2019 зазначено, що на підставі акта загальної форми № 4769 станції Чаплине від 16.09.2019  у вагоні № 53536066 виявлено менше проти вантажного документа на 1950 кг. Виїмка над 1,2 люками праворуч довжиною 1,7 м, шириною 1,5 м, глибиною 0,3 м, над 6,7 люками довжиною 3,0 м, на ширину вагона, глибиною 0,3 м. Навантаження у вагоні вище бортів 10-15 см. Вантаж марковано подовжньою смугою вапном, в місцях виїмок маркування відсутнє. Люка зачинені, течі вантажу немає. При повторному зважуванні вага вагону підтвердилася. Вантаж якого бракує в вагоні вміститися міг.
При складанні комерційного акту №466001/346 від 17.09.2019 зазначено, що на підставі акта загальної форми № 4770 станції Чаплине від 16.09.2019  у вагоні № 62523006 виявлено менше проти документа на 1250кг. Виїмки над 1,2 люками довжиною 1,8 м, на ширину вагону, глибиною 0,3 м, над 7 люком довжиною 1,0 м, на ширину вагона, глибиною 0,3м. Навантаження в вагоні вище бортів 10-15 см, марковано подовжньою смугою вапном. В місцях виїмок маркування відсутнє. Люки зачинені, течі вантажу немає. При повторному зважуванні вага вагону підтвердилася. Вантаж якого бракує в вагоні вміститися міг.
При складанні комерційного акту №466001/348 від 23.09.19 зазначено, що на підставі комерційного акту №454201/81 станції Чаплине та акту загальної форми  №35932 станції  Запоріжжя Ліве, виявлено у вагоні №63486559 менше проти вантажного документу на 1800 кг. Над 1-4 люком виявлено поглиблення довжиною 600см, шириною 280см, глибиною 40см, над 7 люком виявлено поглиблення довжиною 700см, шириною 100см, глибиною 20см. Вагон бездверний, люки закриті, течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.
При складанні комерційного акту №466001/211 від 29.05.2019 зазначено, що на підставі акту загальної форми № 33818 станції Запоріжжя Ліве у вагоні №63253439 виявлено менше проти документа на 2150кг. Навантаження вище бортів 20 см шапкоподібне, вантаж маркований повздовжньою смугою вапном, що відповідає перевізному документу, крім наявного поглиблення з одного боку вагона над 4,5,6-ми люками довжиною 450 см, шириною 50 см, глибиною 30см. Вагон бездверний, люки були закриті, течі вантажу не було. Зважування відбувалось двічі, нестача вантажу підтвердилась.
Отже, зазначеними комерційними актами встановлено, що при контрольному зважуванні вагонів на справних 100-тонних тензометричних вагах, виявлено, що маса вантажу у даних вагонах не відповідає масі, вказаній відправником у накладних.
За розрахунком позивача, з урахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка згідно п. 27 Правил видачі вантажів у вологому стані складає 2%, відповідальна недостача вантажу складає: 
- у вагоні №53536066 становить 0,789 т на суму 6   400,04грн. з ПДВ;
- у вагоні №62523006 становить  0,506 т на суму 4 103,42грн. з ПДВ;
     - у вагоні №63486559 становить 0,648 т на суму 5256,60 грн. з ПДВ;
- у вагоні №63253439 становить  1,211 т на суму 9553,54грн. з ПДВ;
Загальна вартість недостачі, з урахуванням норми природної втрати, становить 25   313,60грн.
Позивач вважає, що нестача вантажу у вагоні виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, що й стало причиною звернення з позовом до суду.
Предметом позовних вимог є стягнення з відповідача вартості фактичної шкоди, спричиненої позивачу, в зв`язку з неотримання в повному обсязі оплаченого товару.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст.110, 114 Статуту залізниць України зазначив, що відповідач, як перевізник, відповідає за схоронність вантажу з моменту його прийняття до перевезення до видачі вантажоодержувачу; таким чином, оскільки нестача вантажу зафіксована комерційними актами та її фактична кількість перевищує гранично допустиму норму втрати, то перевізник відповідає за фактично спричинені збитки, зокрема за оплачений, але не отриманий вантажоодержувачем товар. При цьому, відсутність своєї вини у нестачі товару згідно зі ст..111 Статуту залізниць України відповідачем не доведено.  

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Аналізуючи відносини сторін, колегія суддів зазначає, що вони виникли із договору перевезення, що регламентований главою 64 підрозділу 1 розділу 3 книги 5 Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України, спеціальними нормативними актами у сфері перевезення. 
Перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі (частини 1, 2 ст. 306 Господарського кодексу України).
Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. 
Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 2, ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України). 
Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту України Правила перевезення вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб на території України (ст. 5 Статуту).
Згідно ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. 
Статтею 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). 
Відповідно ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт", підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.
Відповідно до ст.ст. 610, 614 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням   умов,   визначених  змістом  зобов`язання  (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності  її  вини  (умислу  або  необережності),  якщо  інше  не встановлено договором або законом.   Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність  своєї  вини  доводить  особа, яка порушила зобов`язання.
Статтею 924 Цивільного кодексу України регламентовано, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода,  завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю  особистим  немайновим правам фізичної або юридичної особи,  а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється   від   її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Статтею 105 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами. 
Згідно ст. ст. 110, 111, 113 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли, зокрема, втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція). За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Статтею 314 ГК України передбачено, що перевізник  несе  відповідальність  за втрату,  нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу,  якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.  У   транспортних   кодексах   чи   статутах   можуть  бути передбачені випадки,  коли доведення вини  перевізника  у  втраті, нестачі  або  пошкодженні  вантажу  покладається на одержувача або відправника. За шкоду,  заподіяну при перевезенні  вантажу,  перевізник  відповідає:  у  разі  втрати  або  нестачі вантажу -  в  розмірі  вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.
Частиною 1 ст. 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
Відповідно ст. 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.
Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00  № 644, визначено, що  вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.
Згідно ст. 130 Статуту залізниць України, пред`явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред`явлення до неї претензії.   Право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. 

Матеріалами справи встановлено, що залізниця без зауважень щодо придатності рухомого складу до перевезення в комерційному відношенні прийняла до перевезення товар у вагонах № №53536066, №62523006, №63486559, №63253439, в яких виявлено нестачу вантажу. 
За нормами ст.924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту приймання до видачі одержувачу. 
Таким чином, з огляду на відсутність доказів, що засвідчують непридатність вагонів в комерційному відношенні при прийманні залізницею до перевезення та фактичну нестачу вантажу під час його комісійної видачі одержувачу, з урахуванням норм права, що регламентують відповідальність залізниці за несхоронність доставленого вантажу, обґрунтованими є позовні вимоги щодо стягнення вартості фактично оплаченої та не отриманої позивачем продукції (з урахуванням норми нестачі). 
З урахуванням норми недостачі 2% маси, зазначеної в перевізних документах, вагова недостача по даним поставкам склала:
- у вагоні №53536066 відповідальна нестача 0,789 т на суму 6   400,04грн. з ПДВ, виходячи з вартості товару за тону 6757,94 грн;
- у вагоні №62523006 відповідальна нестача 0,506 т на суму 4 103,42грн. з ПДВ, виходячи з вартості товару за тону 6757,94 грн;
     - у вагоні №63486559 відповідальна нестача 0,648 т на суму 5256,60 грн. з ПДВ, виходячи з вартості товару за тону 6757,94 грн;
- у вагоні №63253439 відповідальна нестача 1,211 т на суму 9553,54грн. з ПДВ, виходячи з вартості товару за тону 6574,14 грн, яка вірно розрахована позивачем.
Доказів відсутності вини залізниці у втраті вантажу, зокрема, доказів наявності недоліків тари, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення, що виключають покладення відповідальності на залізницю за нормами ст.111 Статуту залізниць України, що також передбачено ст.314 Господарського кодексу України відповідачем не надано, відсутні в матеріалах справи. 

Стосовно доводів апеляційної скарги про неналежність як доказу, рахунків виставлених ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" позивачу для оплати товару, в яких визначена вартість товару, то вони не приймаються в силу положень ст.130 Статуту залізниць України, ст.ст.22, 1166 ЦК України, ст.ст.224, 225 ГК України. 
Так, як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, у правовідносинах з приводу поставки товару (за договором поставки № 1807835 від 19.12.2018) сторонами є постачальник – ПрАТ "МК "Азовсталь" та покупець - АТ "Нікопольський завод феросплавів". 
При цьому, ч. 6 ст. 267 ГК України встановлено, що договором може бути передбачено відвантаження товарів вантажовідправником (виготовлювачем), що не є постачальником, та одержання товарів вантажоодержувачем, що не є покупцем, а також оплата товарів платником, що не є покупцем.
Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вже зазначалось, сторонами у договорі поставки № 1807835 від 19.12.2018 та у специфікаціях №20/1905446 від 30.08.2019, №14/1903039 від 02.05.2019  від 01.04.2019 досягнуто згоди щодо того, що виробником та вантажовідправником товару є ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод".
Таким чином, колегія суддів зазначає, що сторони, реалізуючи принцип свободи договору, саме в такий спосіб врегулювали свої господарські відносини, і за договором постачальником виступав ПрАТ "МК "Азовсталь", що і зумовило виставлення рахунків саме постачальником (стороною договору), та що не звільняє відповідача від виконання свого обов`язку з відшкодування відповідальної недостачі за спірним перевезенням. 
Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б її право не було порушено (упущена вигода).      
За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.
Позивачем у даному випадку доведена наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у спірних вагонах, шкідливого результату такої поведінки (збитків) - недостачі товару на загальну суму 25313,60 грн та наявності причинного зв`язку між протиправної поведінкою та завданими збитками.
При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що недостача вантажу у вагоні № 53543252 сталась не з вини відповідача (відповідно до ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України та ст.127 Статуту залізниць України) та з причин, що не залежали від нього (ст.113 Статуту залізниць України).
Таким чином, позивачем до матеріалів справи надані всі необхідні документи, які мають бути надані одержувачем вантажу для підтвердження розміру заподіяних збитків. 
При цьому посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду наведених  у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 по справі №910/5280/19, а також у відзиві на позов відповідач посилався на постанову Верховного Суду по справі №910/963/17 від 30.05.2018 не приймаються, судом апеляційної інстанції, як прийняті за інших фактичних обставин справи, оскільки по цим справам з позовами зверталися надавачі транспортно-експедиторських послуг за переуступними написами вантажоодержувачів, в той час як, в даному випадку з позовом звернувся вантажоодержувач і надав необхідні документи, що підтверджують оплату недоотриманого товару, а вантажовідправником є особа, визначена договором поставки.    

Відповідно до пункту 1 частини першої статті   275   та статті   276 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до   ст. 276 ГПК України   в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно   статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 25313,60 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії  малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.  

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 271, 275, 276, 281, 282-284 ГПК України, суд
                                                                
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства  "Українська  залізниця" в особі Регіональної  філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 у справі № 904/2303/20 - залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2020 у справі № 904/2303/20 - залишити без змін.
Судові витрати Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано  26.11.2020.  

Головуючий суддя                                                                                                О.Г. Іванов 

Суддя                                                                                                                          М.О. Дармін

Суддя                                                                                                                  С.Г. Антонік