ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року	Львів	Справа № 300/2455/20 пров. № А/857/12833/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р., 
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року (головуючий суддя: Главач І.А., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження,  –

встановив:

ОСОБА_1 , 23.09.2020 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову від 15.09.2020 про закінчення виконавчого провадження № 53217019 по виконанню рішення Європейського суду з прав людини від 17.11.2016 № 4148/13.
Обґрунтовує позов тим, що відповідачем протиправно, за відсутності на те правових підстав, 15.09.2020 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 53217019 по виконанню рішення Європейського суду з прав людини від 17.11.2016 № 4148/13, яким встановлено порушення Державою Україна частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо невиконання у розумний строк постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2011 у справі № 2а-263/08/0970. Так, позивач звертає увагу, що на момент винесення оскаржуваної постанови № 53217019 від 15.09.2020 державний виконавець не мав підтверджень від органів відповідальних за виконання рішення ЄСПЛ від 17.11.2016 № 4148/13 про виконання рішення національного суду в частині стягнення з Івано- Франківської ОДА на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 р. по 02.01.2011 за 1676 робочих днів в розмірі 134817,44 грн з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів і платежів, підтверджень про виконання рішення національного суду в частині визнання ОСОБА_1 такою, що звільнена з посади спеціаліста відділу обліку і звітності за ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із ліквідацією Управління капітального будівництва Івано-Франківської ОДА, а також про відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану позивача, який вона мала до порушення Конвенції. Зокрема, відновлення її права як працівника шляхом внесення боржником необхідних записів до її трудової книжки та відновлення її права як застрахованої особи. Отже, на момент винесення 15.09.2020 оскаржуваної постанови, у відповідача не було підстав, передбачених ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», для закінчення виконавчого провадження.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року позов задоволено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, а тому просить його скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що в ході здійснення виконавчого провадження № 53217019  на користь ОСОБА_1 , згідно платіжного доручення за № 435 від 27.01.2017, стягнуто 27836,63 грн, що в еквіваленті становило 1000 євро, та згідно рішення ЄСПЛ № 4148/13, є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також, згідно платіжного доручення за № 552 від 05.06.2018 стягнуто 134817,44 грн, що відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2011 по справі № 2а-263/08/0970 та рішення ЄСПЛ № 4148/13 становило відшкодування заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 по 02.01.2011 за 1676 робочих днів. Також, платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 10.09.2020 № 6920 сплачено податок з доходів фізичних осіб в розмірі 24 267,32 грн, а платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 10.09.2020 № 6921 сплачено військовий збір в розмірі 2022,28 грн з суми виплати за рішенням національного суду. Таким чином, державним виконавцем було фактично виконано в повному обсязі судове рішення згідно з виконавчим документом, що і дало йому право закінчити виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». 
Позивач, 10.11.2020 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Представник відповідача Маркіна Л.Г., у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати.
Представник позивачки Боронін О.П. у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що Івано-Франківським окружним адміністративним судом 14.09.2011 винесено постанову в адміністративній справі № 2а-263/08/0970 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Івано-Франківської обласної державної адміністрації, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, визнання дій та рішень протиправними та зобов`язання вчинення дій.
Цією постановою, яка набрала законної сили 13.11.2012, згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2012, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ начальника Управління капітального будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації № 4-к від 13.02.2002 про звільнення ОСОБА_1 з посади спеціаліста відділу обліку та звітності згідно з п. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу»; стягнуто з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 року по 02.01.2011 року за 1676 робочих днів в розмірі 134817,44 гривень з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів; стягнуто з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 10000 гривень моральної шкоди; визнано ОСОБА_1 такою, що звільнена з посади спеціаліста за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з ліквідацією Управління капітального будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації; зобов`язано Івано-Франківську обласну державну адміністрацію внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про присвоєння їй 13 рангу державного службовця відповідно до наказу № 56 від 12.07.1995; допущено негайне виконання постанови суду в частині стягнення з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 1769,68 грн. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 5).
За результатами розгляду зави ОСОБА_1 щодо невиконання судового рішення від 14.09.2011 № 2а-263/08/0970 Європейським судом з прав людини (надалі - ЄСПЛ) винесено рішення № 4148/13 від 17.11.2016, яким схвалено умови односторонньої декларації: 
«Уряд визнає надмірну тривалість виконання рішень національних судів, зазначених у додатку до цієї декларації.
Уряд готовий виконати рішення національних судів, зазначених у додатку, які ще підлягають виконанню, а також сплатити кожному заявнику 1000 євро.
Сума у розмірі 1000 євро є відшкодуванням будь-якої матеріальної та моральної шкоди, а також судових та інших витрат, буде конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Держава виплатить вищезазначені кошти і виконає рішення національних судів, які ще підлягають виконанню, протягом трьох місяців з дати повідомлення про ухвалення Судом рішення відповідно до пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадку несплати цих сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку Уряд зобов`язується сплатити пеню за період з моменту спливу тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти.
Ці виплати та виконання зазначених рішень національних судів становитимуть остаточне вирішення цих справ.
Таким чином, Уряд просить Суд вилучити заяви з реєстру справ. Уряд пропонує, щоб Суд прийняв цю декларацію як «будь-яку іншу підставу» вилучення заяви з реєстру справ відповідно до пункту «с» пункту 1 статті 37 Конвенції».
Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л.О., 28.12.2016 розглянуто службову записку Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ліщини І.Ю. від 23.12.2016 № 8626/12.0.1/48-16 та відкрито виконавче провадження № 53217019 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини № 4148/13 від 17.11.2016 
Платіжним дорученням № 435 від 27.01.2017 Міністерством юстиції України перераховано на ім`я ОСОБА_1 кошти в сумі 27836,63 грн. з призначенням платежу «переказ коштів як пог. боргу згідн. ріш.Євросуду № 4148/13 від 17.11.2016».
Згідно платіжного доручення № 552 від 05.06.2018 Міністерством юстиції України перераховано ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 134817,44 грн. з призначенням платежу « 3601170;2800; Вик.Ріш.Єврос.С.4148/13від17.11.16; ВДВ 355/5, ОСОБА_2 -Франк. а. с. від 14.09.11, ТВБВ№10008/015, p.26258000035868, ОСОБА_1 , РНОКПП».
Також, платіжним дорученням № 6920 від 10.09.2020 Міністерством юстиції України позивачу перераховано на рахунок одержувача УК у м.І.-Фран/ОТГ м.І.-Фран/11010501  кошти в сумі 24267,32 грн. з призначенням платежу « 101;20567921; перерах. ПДФО 18% (код11010501) зг.ріш ЄС № 4148/13 від 17.11.2016 (ст-ч ОСОБА_1 ) про ст. з І.-Франківс. ОДА (в/23)».
Платіжним дорученням № 6921 від 10.09.2020 Міністерство юстиції України перерахувало на рахунок УК у м.І.-Фран/ОТГ м.І.-Фран/11011001  кошти в сумі 2022,28 грн. з призначенням платежу « 101;20567921; перерах. війс. збору 1,5% (код11011001) зг.ріш ЄС №4148/13 від 17.11.2016 (ст-ч ОСОБА_1 ) про ст. з І.-Франківс. ОДА (в/23)».
У зв`язку зі сплатою вказаних сум згідно платіжних доручень № 435 від 27.01.2017, № 552 від 05.06.2018, № 6920 від 10.09.2020 та № 6921 від 10.09.2020 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком С.В. при примусовому виконанні рішення Європейського суду з прав людини № 4148/13 від 17.11.2016 встановлено, що рішення суду виконано фактично в повному обсязі згідно з виконавчим документом. 
Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком С.В., керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 5 ст. 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», винесено постанову від 15.09.2010 про закінчення виконавчого провадження №53217019 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини № 4148/13 від 17.11.2016. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виплата суми з відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також виплата заробітної плати за час вимушеного прогулу з проведенням відрахувань податку з доходів фізичних осіб та військового збору не можна вважати повним виконанням рішення національного суду та рішення ЄСПЛ від 17.11.2016 № 4148/13.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до  ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII  (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим  Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Статтею 3 Закону № 1404-VIII  встановлено, що відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених  законом  випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених  законом  або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які  законом  визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених  Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за  законом  покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
Відповідно до  ст. 26 Закону № 1404-VIII  виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у  статті 3 цього Закону  за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно із частиною 1  статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим  Законом  заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом п. 9 ч. 1  ст. 39 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно до ч. 1  ст. 63 Закону № 1404-VIII  за рішенням, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою  статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ст. 78 Закону № 1404-VIII, рішення іноземних судів (судів іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні відповідно до міжнародних договорів України, цього та інших законів України, якщо визнання та виконання таких рішень передбачено міжнародними договорами України або за принципом взаємності.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що спірним у розглядуваній справі є обґрунтованість прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням боржником – Державою Україна, рішення Європейського суду з прав людини від 17.11.2016 № 4148/13, яким встановлено порушення Державою Україна ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо невиконання у розумний строк постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2011 у справі № 2а-263/08/0970.
Перевіряючи доводи відповідача щодо фактичного виконання, судового рішення Європейського суду з прав людини від 17.11.2016 № 4148/13, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем постанова про закінчення виконавчого провадження № 53217019 від 15.09.2020 винесена передчасно, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1  ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована  Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР  (далі - Конвенція) високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.
Відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулює Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV (далі – Закон № 3477-IV).
Статтею 2 Закону № 3477-IV визначено, що рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.
Згідно ст. 5 Закону № 3477-IV,  протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва надсилає стислий виклад Рішення Стягувачеві, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, всім державним органам, посадовим особам та іншим суб`єктам, безпосередньо причетним до справи, за якою постановлено Рішення.
Відповідно до ст. 1 Закону  № 3477-IV  орган представництва - орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.
Пунктом 1  постанови Кабінету Міністрів України № 784 від 31.05.2006 «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень, покладено на Міністерство юстиції.
Згідно з п. 9 Порядку взаємодії Державної виконавчої служби України та Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, затвердженого  наказом Міністерства юстиції України 23.09.2013 № 1989/5  (далі - Порядок № 1989/5) у разі невиконання рішення національного суду на дату постановлення рішення Європейським судом з прав людини Державна виконавча служба України протягом місяця з дати отримання автентичного перекладу рішення Європейського суду з прав людини організовує перевірку стану виконання рішення національного суду, вживає заходів щодо його виконання, при неможливості виконання рішення без зміни порядку та способу його виконання повідомляє Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини з подальшим вжиттям заходів, передбачених пунктами 10, 11 та 12 цього Порядку.
Відповідно до п. 10 Порядку № 1989/5 якщо рішення суду не виконано, його виконання знаходиться на постійному контролі ДВС до повного виконання рішення національного суду. Щомісяця до 7 числа наступного за звітним періодом місяця ДВС подає Секретаріату інформацію про стан виконання такого рішення суду.
Згідно із п. 12 Порядку № 1989/5 якщо Європейським судом постановлено рішення, за яким передбачається вжиття додаткових заходів індивідуального характеру шляхом виконання рішення національного суду майнового характеру, Секретаріат протягом десяти днів після отримання офіційного повідомлення Європейського суду про набуття його рішенням статусу остаточного повідомляє ДВС про необхідність вжиття таких заходів шляхом виплати стягувачу коштів відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення платежів, пов`язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2007 № 408.
Пунктом 13 Порядку № 1989/5 передбачено, якщо кошти, присуджені заявнику рішенням Європейського суду, було виплачено з порушенням строку, встановленого у рішенні Європейського суду, ДВС протягом трьох днів з дати отримання підтвердження сплати пені повідомляє про це Секретаріат із зазначенням причин пропуску строку виплати та дати сплати пені. До зазначеної інформації має бути додано копії платіжних документів, що підтверджують сплату пені.
Згідно із ч. 3 ст.  8  Закону  № 3477-IV,  протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті «б» частини першої  статті 7 цього Закону.
Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. Закону  № 3477-IV,  центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається  Законом України «Про виконавче провадження».
Підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.
Державна виконавча служба протягом трьох днів надсилає Органу представництва постанову про закінчення виконавчого провадження та підтвердження списання коштів.
Статтею 3 Закону  № 3477-IV  встановлено, що виконання Рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.
Відповідно до  ст. 22 Бюджетного кодексу України  та пункту 1 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення платежів, пов`язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2007 № 408  (далі - Порядок № 408) відповідальним виконавцем за бюджетною програмою «Платежі на виконання рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України» та головним розпорядником цих бюджетних коштів є Міністерство юстиції України.
Згідно із пунктом 3 Порядку № 408 однією з підстав для здійснення платежів, пов`язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, є, зокрема, рішення закордонного юрисдикційного органу.
Підставою для здійснення платежів, пов`язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, є, зокрема, вимога державного виконавця у разі стягнення пені, неустойки та штрафу або додаткової сплати інших коштів, передбачених рішенням юрисдикційного органу (пункт 3 Порядку № 408).
Проаналізувавши вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що  Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  та Порядком № 408 чітко визначено послідовність та строки вчинення дій органу представництва, тобто Міністерства юстиції України, а також його структурного підрозділу - Державної виконавчої служби, які повинні бути вчинені на виконання рішення національного суду в рамках виконання рішення Європейського Суду з прав людини. Вказаними нормативними актами передбачено, що виплата коштів за рішенням Європейського суду з прав людини в частині виконання рішень національного суду здійснюються за вимогами державного виконавця Державної виконавчої служби України. При цьому, виплата коштів на виконання рішення національного суду відбувається не за рахунок коштів відповідача за рішенням національного суду, а за рахунок коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що 28.12.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л.О. розглянута службова записка Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини ОСОБА_3 23.12.2016 №8 626/12.0.1/48-16 відкрито виконавче провадження № 53217019 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини № 4148/13 від 17.11.2016 (а. с. 42).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 у справі № 300/60/19, 11.02.2012 по справі № 2а-263/08/0970 видано виконавчий лист про стягнення з Івано-Франківської ОДА на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 134871,44 гривні з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів.
Суд апеляційної інстанції проаналізувавши платіжні доручення № 435 від 27.01.2017, № 552 від 05.06.2018, № 6920 від 10.09.2020 та № 6921 від 10.09.2020, дійшов висновку, що такі підтверджують лише часткове виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2011 у справі № 2а-263/08/0970, зокрема, в частині стягнення з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 по 02.01.2011 за 1676 робочих днів в розмірі 134817,44 грн, з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів, з виконання якого на підставі виконавчого листа № 2а-263/08/0970 від 05.11.2014 відкрито виконавче провадження № 40553439 та частково з виконання рішення ЄСПЛ від 17.11.2016 № 4148/13, з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження № 53217019, зокрема щодо стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів та відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 1000 євро згідно рішення ЄСПЛ від 17.11.2016 № 4148/13.
На думку суду апеляційної інстанції, виплата суми на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також виплата заробітної плати за час вимушеного прогулу з проведенням відрахувань податку з доходів фізичних осіб та військового збору, не можна вважати повним виконанням рішення національного суду та рішення ЄСПЛ від 17.11.2016 № 4148/13, оскільки чинним законодавством, окрім сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, також передбачено обов`язкове нарахування на заробітну плату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання апелянта, що виплатила Державою Україною ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 134871,44 грн з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів є повним виконанням рішення національного суду та рішення ЄСПЛ від 17.11.2016 № 4148/13.
Оскільки, нарахування на заробітну плату позивачки єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та сплата такого внеску, є обов`язковою умовою, яка може свідчити про повне виконання рішення національного суду та рішення Європейського суду з прав людини від 17.11.2016 № 4148/13. Однак, доказів того, що в межах виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2011 у справі № 2а-263/08/0970, здійснено нарахування єдиного внеску на суму виплаченої ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 134817,44 грн, відповідачем не надано, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати про повне виконання рішення національного суду та рішення Європейського суду з прав людини від 17.11.2016 № 4148/13, а також про відновлення прав позивача як застрахованої особи. 
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем не вчинено дій, передбачених  Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Порядку № 408 та Порядку № 1989/5, а Міністерством юстиції України, як органом представництва, не здійснено належним чином координацію виконання рішення Європейського суду з прав людини в частині виконання вищезазначеного рішення національного суду на користь ОСОБА_1 , так як, доказів щодо проведення нарахування та сплату на виплачену позивачу заробітну плату за період вимушеного прогулу в розмірі 134817,44 грн єдиного внеску, відповідачем як до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції не надано.
Таким чином, апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст.  310, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 07 жовтня 2020 року у справі № 300/2455/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 20.11.2020.