ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/10857/16-ц	Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М. 	
Провадження № 22-ц/817/835/20 	Доповідач - Шевчук Г.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Шевчук Г.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Міщій О. Я., 
за участю секретаря — Панькевич Т.І.
сторін: — представника ОСОБА_1 - адвоката Осіва П. В.,
приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А.І.,
Представника АТ ''Універсал Банк'' - Багрія Ю. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/10857/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 липня 2020 року за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха Анатолія Івановича та постанову від 27 листопада 2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника, ухваленого суддею Сташків Н.М., повний текст ухвали суду складено 24 липня 2020 року, - 

ВСТАНОВИв:
Заявник ОСОБА_1 01.07.2020р. подав до суду скаргу на дії приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха Анатолія Івановича (далі - виконавець) у зведеному виконавчому провадженні ВП №59603536, яке об`єднує ВП №59596455 і ВП №59596801, у якій просив визнати неправомірними дії виконавця при зверненні стягнення на майно боржника нежитлове торгово-офісне приміщення, загальною площею 58,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати постанову від 27.11.2019 р. ВП №59596455 про опис та арешт майна (коштів) боржника. Обґрунтовував скаргу тим, що на виконанні перебуває рішення про стягнення коштів з боржника, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому, за відсутності відповідного рішення суду, та за наявності у боржника іншого майна, що підтверджено матеріалами виконавчого провадження, виконавцем неправомірно вчинено дії щодо реалізації майна, яке перебуває в іпотеці. Також виконавцем порушено вимоги ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки винесено постанову не про звернення стягнення на майно боржника, як це передбачено вказаною нормою, а постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Також виконавцем порушено принцип законності, оскільки резолютивна частина виконавчого документа в оскаржуваній постанові викладена не в точній відповідності із виконавчим документом, що ставить під сумнів її дійсність.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 липня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха Анатолія Івановича при зверненні стягнення на майно боржника нежитлове торгово-офісне приміщення, загальною площею 58,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зведеному виконавчому провадженні ВП №59603536, яке об`єднує ВП №59596455 і ВП№59596801, та постанову від 27.11.2019р. ВП №59596455 про опис та арешт майна (коштів) боржника - відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Осів П.В. подав апеляційну скаргу про оскарження зазначенї ухвали суду. Вважає, що оскаржувану ухвалу постановлено при невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального права.
У своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Осів П.В. просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 20 липня 2020 року у справі №607/10857/16-ц скасувати. Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Мелиха Анатолія Івановича у зведеному виконавчому проваджені ВП № 59603536 (боржник - ОСОБА_1 ), яке об`єднує такі виконавчі провадження: ВП № 59596455, №59596801 задовільнити. Визнати неправомірними дії Приватного виконавця Мелиха Анатолія Івановича про звернення стягнення на майно Божника - Нежитлове торгово-офісне приміщення, загальною площею 58,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зведеному виконавчому проваджені ВП № 59603536, яке об`єднує такі виконавчі провадження: ВП № 59596455, №59596801. Скасувати постанову приватного виконавця Мелиха Анатолія Авановича від 27.11.2019 ВП №59596455 про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Апеляційна скарга мотивована тим, що враховуючи, рішення Тернопільського міськрайонного суду у справах №607/10857/16-ц та №607/3736/18 стягнено з ОСОБА_1 заборгованість, а не звернено стягнення на предмет іпотеки, та зважаючи, що у Боржника наявне інше майно (про що було відомо приватному виконавця), то майно, яке описане постановою від 27.11.2019, не може бути реалізоване у процесі виконання рішень Тернопільського міськрайонного суду у справах №607/10857/16-ц та №607/3736/18 до реалізації іншого майна боржника; - всупереч ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», п.14 ст.92 Конституції України у матеріалах виконавчих проваджень ВП № 59596455 та ВП № 59596801 відсутні постанови про звернення стягнення на майно боржника; - всупереч ст.ст.2, 3, 4 Закону України «Про виконавче провадження» п.п.6, 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (надалі - Інструкція) у постанові від 27.11.2019 про опис та арешт майна (коштів) боржника не правильно зазначено резолютивну частину виконавчого документу.
Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Осів П.В. апеляційну скаргу підтримав зіславшись на доводи викладені в ній.
Приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих А.І. та представник АТ “Універсал Банк” Багрій Ю.М. апеляційну скаргу заперечили, ухвалу суду вважають законною.
Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. 
Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду повністю відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст.447ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд встановив, що Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2017 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 27170 (двадцять сім тисяч сто сімдесят) доларів США 73 центи заборгованості за кредитним договором № 11/127-К від 18 квітня 2007 року, з яких: 24861,79 доларів США сума кредиту, що стягується достроково, 560 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 1715,47 доларів США прострочена заборгованість за відсотками. Стягнуто порівну з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 10731,05 гривень понесеного судового збору по 5365 (п`ять тисяч триста шістдесят п`ять) гривень 53 копійки з кожного.
07 квітня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист № 607/10857/16-ц, боржником у якому зазначений ОСОБА_1 , стягувачем Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», резолютивна частина рішення «Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 27170 (двадцять сім тисяч сто сімдесят) доларів США 73 центи заборгованості за кредитним договором № 11/127-К від 18 квітня 2007 року, з яких: 24861,79 доларів США сума кредиту, що стягується достроково, 560 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 1715,47 доларів США прострочена заборгованість за відсотками. Стягнути порівну з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 10731,05 гривень понесеного судового збору по 5365 (п`ять тисяч триста шістдесят п`ять) гривень 53 копійки з кожного».
Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 липня 2019 року ВП №59596455, приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом Анатолієм Івановичем розглянута заява про примусове виконання виконавчого листа № 607/10857/16-ц, виданого 07 квітня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про «Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» 27170,73 доларів США заборгованості за кредитним договором № 11/127-К від 18 квітня 2007 року, та стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» 10731,05 грн. судового збору по 5365,53 грн. з кожного», боржник ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство «Універсал Банк» та постановлено відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 607/10857/16-ц, виданого 07 квітня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про «Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» 27170,73 доларів США заборгованості за кредитним договором № 11/127-К від 18 квітня 2007 року, та стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» 10731,05 грн. судового збору по 5365,53 грн. з кожного».
Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 липня 2019 року ВП №59596801 приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом Анатолієм Івановичем розглянута заява про примусове виконання виконавчого листа № 607/3736/18, виданого 13 грудня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про «Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» 2923,50 доларів США заборгованості, що еквівалентно 82208,82 грн. по курсу НБУ на 01.11.2018 рік та сплачений судовий збір у розмірі 1762,00 грн.», боржник ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство «Універсал Банк» та постановлено відкрити виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа.
Постановою виконавця від 19.07.2019 р. зазначені виконавчі провадження об`єднані у зведене виконавче провадження № 59603536.
Постановою виконавця від 19.07.2019 р. ВП № 59596455 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .
З відповіді від 19.07.2019 р. вбачається, що ОСОБА_1 має відкриті рахунки у АТ «Альфа-Банк» у м. Києві та АТ «А-Банк».
З відповіді АТ «Альфа-Банк» вбачається, що грошові кошти на рахунку ОСОБА_1 відсутні. Також відсутні кошти на рахунках ОСОБА_1 у АТ «Універсал Банк», що підтверджується відповіддю зазначеного банку. Згідно з відповіддю АТ «А-Банк» на рахунку ОСОБА_1 залишок коштів складає 103,4 грн.
08 жовтня 2019р. ПАТ «ПриватБанк» перераховано на рахунок виконавця 308,13 грн. за призначенням платежу: № 607/10857/16-ц від 07.04.2017р., ОСОБА_1 
27.07.2019р. виконавцем здійснено запит щодо отримання інформації про наявність будь-якого майна, зареєстрованого за боржником ОСОБА_1 .
Згідно з відповіддю РСЦ МВС в Тернопільській області від 06.08.2019р. ОСОБА_1 є власником автомобіля Пежо 206, 2002 р.в., номерний знак НОМЕР_1 .
Відповідно до постанови виконавця від 22.08.2019р. ВП № 59596455 зазначений автомобіль оголошений у розшук у зв`язку з тим, що його місцезнаходження невідоме.
Згідно з відповіддю ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризції» від 21.08.2019р. ОСОБА_1 є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності та 1/4 частини цієї квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину, а також є власником торгово-офісного приміщення №13 по АДРЕСА_3 , загальною площею 58,2 кв.м.
Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.11.2019р. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 , яка 01.10.2014р. передана в іпотеку ПАТ «Укргазбанк», торгово-офісних приміщень, загальною площею 58,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які 13.05.2014р. передані в іпотеку ПАТ «Універсал Банк», 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , іншими співвласниками якої є ОСОБА_4 (1/4 частина) та ОСОБА_5 (1/4 частина). 
27.11.2019р. приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом Анатолієм Івановичем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів боржника) ВП № 59596455.
Відповідно до вказаної постанови виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 607/10857/16-ц, виданого 07 квітня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про «Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» 27170,73 доларів США заборгованості за кредитним договором № 11/127-К від 18 квітня 2007 року, та стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» 10731,05 грн. судового збору по 5365,53 грн. з кожного» встановлено, що з метою забезпечення збереження майна боржника необхідно провести його опис та накласти арешт на нього та постановлено описати та накласти арешт на майно: нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме торгово-офісні приміщення, загальною площею 58,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
28.11.2019 р. виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. 
Як вбачається з іпотечного договору від 13.12.2014р., укладеного між ПАТ «Універсал Банк» як іпотекодержателем та ОСОБА_1 як іпотекодавцем, торгово-офісні приміщення, загальною площею 58,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , передані в іпотеку іпотекодавцем на забезпечення виконання його зобов`язань за кредитним договором № 11/127-К від 18 квітня 2007 року та додатковою угодою від 13.05.2014р. 
Відповідно до виданого виконавцем розпорядження № 59596455 зазначені номери рахунків, на які необхідно перерахувати грошові кошти в розмірі 919940,02 грн., що надійшли на депозитний рахунок, та 2700 грн. авансового внеску при примусовому виконанні виконавчого листа № 607/10857/16-ц, в тому числі: 1) 2700 грн. повернення стягувачеві авансового внеску, 2) 8800 грн. повернення стягувачеві авансового внеску, 3) 5365,53 грн. повернення стягувачеві заборгованості зі сплати судового збору, 4) 763769,22 грн., що еквівалентно 27170,73 доларів США, повернення стягувачеві заборгованості, 5) 76376,83 грн., що еквівалентно 2717,07 доларів США, повернення основної винагороди приватного виконавця, 6) 65628,44 грн. повернення боржнику надміру стягнутих коштів.
Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції прийшов до висновку, що виконавець під час винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.11.2019р. діяв у межах наданих йому повноважень, у спосіб та порядок, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.        
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України зазначено про те, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» ..

Згідно зі ст.1Закону України«Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону одним із видів виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню, є виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29 вересня 2016 року) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі — Інструкція).
Відповідно до п. п. 6, 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р., під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами. Постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли таким виданий, резолютивної частини документа (далі-реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням -прізвища, імені та по батькові боржника -фізичної особи, повного найменування боржника -юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.
Відповідно до ч. 1ст. 48 Закон України ''Про виконавче провадження '' звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті,вилученні (списанні коштів з рахунків)та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Частиною 7 ст. 51 Закону передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» не допускається звернення стягнення на майно, зазначене в Додатку до цього Закону.
Тобто, на майно, яке перебуває в іпотеці та не входить до переліку видів майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, допускається звернення стягнення на майно, яке полягає, зокрема, в його арешті та примусовій реалізації.
Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».
Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України«Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».
Закон України «Про виконавче провадження» встановлює право звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури примусового виконання рішення суду про стягнення боргу без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості.
Так, згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 50 цього Закону звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. 
Статтею 51Закону України«Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.
Отже, норми Закону України«Про виконавче провадження» встановлюють право державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».
Аналогічне положення містяться в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 року по справі № 405/2299/15-ц та у постановах Верховного суду України від 28.09.2016 року у справі № 6-1680цс16 та у справі № 6-238 цс14 від 04.02.2015 року.
Виконавчі дії з реалізації предмета іпотеки, на яке звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводяться за спеціальним порядком відповідно до статті 41Закону України«Про іпотеку» шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».
Судом першої інстанції вірно встановлено, що державним виконавцем дотримано черговість звернення стягнення на майно, яка передбачена у ст. 50 Закону. Так, виконавцем вжито заходів щодо встановлення наявності у боржника ОСОБА_1 рухомого майна та коштів на рахунках. Оскільки належний боржнику автомобіль перебуває в розшуку, кошти на банківських рахунках виявлені у зовсім незначному розмірі (103,4 грн. та 308,13 грн.), на об`єкти житлової нерухомості стягнення звертається в останню чергу, суд вважає, що виконавцем при винесенні постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.11.2019р. було дотримано вимоги закону.
Тому доводи апеляційної скарги, що виконавцем порушено вимоги ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ним винесено постанову не про звернення стягнення на майно боржника, як це передбачено вказаною нормою, а постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, не заслуговують на увагу колегії суддів.
Суд першої інстанції вірно встановив, що в оскаржуваній постанові дійсно зазначено про солідарне стягнення судового збору замість стягнення його порівну, однак сума стягнення 5365,53 грн. повністю відповідає змісту виконавчого документа, саме така сума судового збору відповідно до розпорядження виконавця була визначена для розподілу стягнутих з боржника коштів у рахунок судового збору і саме ця сума перерахована виконавцем у користь АТ «Універсал банк» згідно з платіжним дорученням.
Також в оскаржуваній постанові не зазначено деталізації сум, які входять до загальної суми стягнення, як це вказано у виконавчому документі, однак загальна сума заборгованості в розмірі 763769,22 грн., що еквівалентно 27170,73 доларів США, відповідно до розпорядження виконавця була визначена для розподілу стягнутих з боржника коштів у рахунок заборгованості та перерахована виконавцем у користь АТ «Універсал банк», що підтверджена постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.
Доводи апеляційної скарги проте, що платіж повинен був бути розбитим на суми, які зазначені у виконавчому документі, а саме, що 24861,79 доларів США сума кредиту, що стягується достроково, 560 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 1715,47 доларів США прострочена заборгованість за відсотками, і внаслідок відсутності такого поділу банк продовжує нараховувати заявнику заборгованість, колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовані та не підтверджені доказами.
Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що у відповідь АТ «Універсал Банк» від 22.04.2020р., якою банк повідомляє ОСОБА_1 що залишок заборгованості за його кредитом станом на 22.04.2020р. складає 16231,13 доларів США, без зазначення номеру кредитного договору, виду платежів, за яким існує заборгованість, періоду, за який ця заборгованість виникла та скріншоти листування ОСОБА_1 з працівниками банку через електронну пошту, з пропозиціями банку погодити врегулювання заборгованості шляхом сплати 1000 доларів США не обгрунтовують припущень заявника про те, що внаслідок невідповідності змісту виконавчого документу в оскаржуваній постанові після закінчення виконавчого провадження стягувач продовжує нараховувати заборгованість.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Враховуючи наведене та встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 липня 2020 року залишити без змін.
       
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.

Головуючий 
Судді