ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" листопада 2020 р.                                                         Справа №921/465/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого - судді                                                                                Скрипчук О.С. 
суддів                                                                                                    Кравчук Н.М.
                                                                                                    Мирутенка О.Л.
Розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» № 408 від 06.07.2020 (вх. № ЗАГС 01-05/2081/20 від 27.07.2020),
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.06.2020 (повний текст рішення складено 09.06.2020, м. Тернопіль, суддя Гирила І.М.)
у справі № 921/465/19 
за позивом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача: Державного підприємства «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу», м. Кременець Тернопільської області
про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання в сумі 16096,43 грн.,
за участю представників:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Державного підприємства «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» про стягнення 16096,43 грн., з яких: пеня – 7 211, 75 грн., 3% річних - 1 792,99 грн., інфляційні витрати – 7  091,68 грн.
Підставою позову визначено неналежне виконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу природного газу за №16-468-РО від 22.08.2016.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 01.06.2020 позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково. Суд виніс рішення, яким стягнув з Державного підприємства «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 7 211,75 грн. пені, 1  792,97 грн. 3% річних; 7  091,68 грн. інфляційних втрат, 4  564,00 грн. судового збору. В задоволенні решти позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням Державне підприємство «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.06.2020 та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права. А саме скаржник стверджує, що cудом першої інстанції неповно досліджено усі докази. 
Апелянт зазначає, що за умовами укладеного 22.08.2016 договору за №16-468-РО поставлений природний газ був використаний покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям. Розрахунки за поставлений позивачем природний газ здійснювались у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015 та №758 від 01.10.25015. Вказав, що підприємство не мало можливості вплинути на встановлений законодавством порядок розрахунків, оскільки такі проводились згідно відповідного алгоритму розподілу коштів та нормативу перерахування коштів, затверджених НКРЕКП України. Звернув увагу, що кошти, які надходять від релігійних організацій на рахунок ДП "Кременецьке УПРГ" із спеціальним режимом використання перераховуються уповноваженим банком на рахунок Постачальника відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів, підприємство на механізм перерахування коштів жодним чином не впливає, оскільки розрахунки за природний газ регулюються не тільки умовами договору, а і нормативно-правовими актами. З метою виконання вимог вказаних вище постанов КМУ 30.06.2015 ДП "Кременецьке УПРГ" та ПАТ "Державний ощадний банк України" було укладено договір банківського рахунку №45. Предметом вказаного правочину визначено відкриття банківською установою банківських рахунків: № НОМЕР_1 - для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від населення та з відповідних поточних рахунків із спеціальним режимом використання структурних підрозділів газопостачальних підприємств; № НОМЕР_2 - для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від установ і організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів та з відповідних поточних рахунків із спеціальним режимом використання структурних підрозділів газопостачальних підприємств; № НОМЕР_3 - для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання та з відповідних поточних рахунків із спеціальним режимом використання структурних підрозділів газопостачальних підприємства. Для категорії споживачів "релігійні організації" укладено окремий договір на закупівлю природного газу. Проте окремого рахунку для отримання оплати від даної категорії споживачів не було. Усі оплати за спожитий газ від споживачів "релігійні організації" проводилися через банківський рахунок № НОМЕР_1 , який сприймався позивачем, як рахунок побутових споживачів, і всі кошти з цього рахунку розцінювалися як оплата за спожитий газ, наданий в рамках угоди купівлі-продажу побутових споживачів, а не релігійних організацій. Зауважував, що вперше питання "невірних оплат" на офіційному рівні було ініційовано та розглянуто в серпні 2017 року. Зокрема, листом за №386 від 22.08.2017 ДП "Кременецьке УПРГ" запропонувало зарахувати відповідні кошти, що надійшли від релігійних організацій, як оплату об`ємів природного газу отриманого в рамках угоди, яка лягла в основу даного позову. Саме тоді і відбулось припинення нарахування штрафних санкцій позивачем. Також, зазначив, що 17.10.2017 між ДП "Кременецьке УПРГ" та ПАТ "Державний ощадний банк України" було укладено Договір банківського рахунку за №601565-171026153508, в предметі якого зазначено, що Банк відкриває Клієнту поточні рахунки із спеціальним режимом використання на балансовому рахунку 2603 "Розподільчі рахунки суб`єктів господарювання" для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів та з відповідних поточних рахунків із спеціальним режимом використання структурних підрозділів постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу: №26033300601562 (категорія споживачів – релігійні організації). 
Також, апелянт стверджує, що долучені ним до вказаного відзиву банківські виписки з рахунку № НОМЕР_1 свідчать про те, що у період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року релігійними організаціями проведено оплати спожитих об`ємів природного газу на загальну суму 165 986,63 грн. Вказані кошти були оплачені вчасно, однак не зараховані позивачем в оплату природного газу. Просив врахувати, що в усіх банківських виписках вказано рахунок підприємства, який зазначено у Договорі купівлі-продажу газу №16-468-РО від 22.08.2016. Зважаючи на наведене вище, наполягав на безпідставності нарахування позивачем заявлених до стягнення штрафних санкцій.
Позивач не надав  письмового відзиву на апеляційну скаргу.
Представник позивача явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про дату час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції від 19.10.2020 року.
Відповідач в судове засідання не з`явився на адресу суду надіслав клопотання № 977 від 11.11.2020 року (вх.. № 01-04/6587/20 від 1.11.2020 року),  в якому просить розгляд справи № 921/465/19 здійснити за відсутності уповноваженого представника ДП «Кременецьке УПРГ» за наявними в матеріалах справи документами. В клопотанні апелянт зазначив, що заявлені в апеляційній скарзі вимоги підтримує в повному обсязі. 
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2016 між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України»  (перейменовано в Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») (продавець) та ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» (покупець) було укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 16-468-РО (надалі - договір). Згідно умов договору продавець зобов`язався передати покупцеві у 2016-2017 роках природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1 договору).
П. 1.2 договору, в редакції Додаткової угоди №1 від 28.10.2016 до вказаного правочину, передбачено, що природний газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності).
П. 2.1 договору, з врахуванням додаткових угод №2 від 28.11.2016 та №3 від 25.01.2016 до договору на купівлю-продаж природного газу № 16-468-РО, сторони узгодили обсяг поставки газу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно).
Відповідно до п.п. 3.2-3.5 договору, в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016 до вказаного правочину, приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформляється актом приймання-передачею. Покупець зобов`язується подати не пізніше 08-го числа місяця, що настає за місяцем постачання природного газу, продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця (за її наявності) два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги переданого природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Продавець до 12-го числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу, після подачі покупцем документів визначених пунктом 3.3, повертає покупцеві один примірник оригіналу акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою (за її наявності). У разі не підписання продавцем акта приймання-передачі природного газу продавець у той же строк письмово повідомляє покупцеві про причини такого не підписання акта та надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. У разі порушення сторонами умов передачі природного газу визначених пунктами 3.3 та 3.4 цього договору, акт приймання-передачі природного газу вважається підписаним сторонами з обсягами приймання-передачі, встановленими оператором газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015. 
Р. 5 договору, в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016, сторони встановили ціну природного газу та встановили порядок її визначення та погодили, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п. п. 5.1-5.3 Договору). 
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності) і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).
П. 9.3 договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.
Відповідно до п. 10.2 договору усі зміни і доповнення до цього договору  та додатки оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються печатками (за їх наявності) крім випадків, визначених у пунктах 10.3 і 10.4 цього Договору.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач за період з жовтня місяця 2016 року по березень місяць 2017 року (включно) передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 43,111 тис. куб. м на загальну суму 127  917,22 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями підписаних повноважними представниками сторін актів приймання-передачі природного газу. (а.с. 30-35)
Обставини щодо отримання протягом жовтня місяця 2016 року - березня місяця 2017 року (включно) природного газу в наведених вище обсягах сторонами не заперечуються.
Згідно п. 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем поставки газу.
Оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця. У платіжних дорученнях покупець повинен обов`язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу. Кошти, які надійшли від покупця, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором. За наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості незалежно від призначення платежу визначеного покупцем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; 3) у третю чергу погашається основна сума заборгованості (п. п. 6.2, 6.4-6.5 Договору).
П 7.2 р. 7 договору, в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016, сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.
Позивач стверджує, що відповідач в порушення умов договору та вимог чинного законодавства свої зобов`язання по оплаті вартості отриманого за період жовтень 2016 року - березень 2017 року (включно) природного газу виконував неналежним чином та з порушенням передбаченого умовами договору терміну розрахунків. Зокрема, в повному обсязі (згідно уточнення про платіж, яке викладене в листі ДП "Кременецьке УПРГ" №405 від 31.08.2017) вартість отриманого в жовтні-грудні 2016 року природного газу підприємством оплачено 17.08.2017; вартість отриманого у січні 2017 року природного газу – 18.08.2017; вартість отриманого у лютому-березні 2017 року природного газу – 19.08.2017 (сальдова відомість та операції по підприємству "Кременецьке УПРГ ДП" з 01.08.2016 по 28.02.2017).  
Зважаючи на допущені відповідачем порушення взятих на себе договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати вартості отриманого протягом вказаного вище періоду природного газу, позивачем на підставі приписів ст. ст. 549, 611, 625 ЦК України, п. 7.2 Договору нараховано та заявлено до стягнення:
- пеню в загальній сумі 7 211 грн 75 коп., з якої: 285,92 грн за період з 26.11.2016 по 25.05.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань жовтня місяця 2016 року; 1 100,90 грн за період з 27.12.2016 по 26.06.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань листопада місяця 2016 року; 1 420,63 грн за період з 26.01.2017 по 25.07.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань грудня місяця 2016 року; 1 950,19 грн за період з 28.02.2017 по 16.08.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань січня місяця 2017 року; 1 529,34 грн за період з 28.03.2017 по 18.08.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань лютого місяця 2017 року; 924,78 грн за період з 26.04.2017 по 18.08.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань березня місяця 2017 року;
- 3% річних в загальній сумі 1 792 грн 99 коп., з якої: 90,94 грн за період з 26.11.2016 по 16.08.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань жовтня місяця 2016 року; 313,08 грн за період з 27.12.2016 по 16.08.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань листопада місяця 2016 року; 360,41 грн за період з 26.01.2017 по 16.08.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань грудня місяця 2016 року; 451,16 грн за період з 28.02.2017 по 17.08.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань січня місяця 2017 року; 357,75 грн за період з 28.03.2017 по 18.08.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань лютого місяця 2017 року; 219,65 грн за період з 26.04.2017 по 18.08.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань березня місяця 2017 року;
- інфляційні втрати на загальну суму 7 091 грн 68 коп., з якої: 383,09 грн за період з грудня місяця 2016 року по липень місяць 2017 року за несвоєчасне виконання зобов`язань жовтня місяця 2016 року; 1 334,72 грн за період з січня місяця по липень місяць 2017 року за несвоєчасне виконання зобов`язань листопада місяця 2016 року; 1 509,27 грн за період з лютого місяця по липень місяць 2017 року за несвоєчасне виконання зобов`язань грудня місяця 2016 року; 1 906,26 грн за період з березня місяця по липень місяць 2017 року за несвоєчасне виконання зобов`язань січня місяця 2017 року; 1 231,75 грн за період з квітня місяця по липень місяць 2017 року за несвоєчасне виконання зобов`язань лютого місяця 2017 року; 726,59 грн за період з травня місяця по липень місяць 2017 року за несвоєчасне виконання зобов`язань березня місяця 2017 року.
При винесенні постанови колегія суддів виходила з настпуного.
В силу приписів ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору на купівлю-продаж природного газу № 16-468-РО від 22.08.2016.
Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога АТ "НАК "Нафтогаз України" до ДП "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за неналежне виконання вказаного вище правочину.
Ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).
Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється в письмовій формі.
У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ст. ст. 546-551 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання  (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства. 
В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.  
Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. 
Окрім того, ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.
Ст. 83 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач виконав свій обов`язок щодо передачі у власність відповідачу природного газу згідно Договору №16-468-РО від 22.08.2016 в повному обсязі. 
З долучених АТ "НАК "Нафтогаз України" до позовних матеріалів сальдової відомості та операцій по підприємству "Кременецьке УПРГ ДП" вбачається, що оплату за отриманий протягом жовтня місяця 2016 року - березня місяця 2017 року природний газ відповідачем проведено згідно уточнення про платіж, яке викладене в листі ДП "Кременецьке УПРГ" №405 від 31.08.2017. Однак, останній, як і первинні документи, які б підтверджували обставини щодо проведення відповідачем розрахунку у вказані дані, до матеріалів справи не долучено,
Поряд із цим, з долучених відповідачем до матеріалів справи документів вбачається, що листом за №386 від 22.08.2017 ДП "Кременецьке УПРГ" просило позивача внести зміни, зокрема: в платіжне доручення №63336747 від 17.08.2017 в частині призначення платежу на суму 52 113,90 грн, в платіжне доручення №63390957 від 18.08.2017 в частині призначення платежу на суму 43 915,22 грн та в платіжне доручення №63445152 від 19.08.2017 в частині призначення платежу на суму 31 888,10 грн, а саме: зарахувати як оплату за природний газ згідно договору №16-468-РО від 22.08.2016. 
У проведеному позивачем розрахунку заявлених до стягнення сум саме визначені відповідачем дати платіжних доручень (17.08.2017, 18.08.2017 та 19.08.2017) відображено як дати здійснення остаточного розрахунку за отриманий протягом жовтня місяця 2016 року - березня місяця 2017 року (включно) природний газ. Окрім того, загальна сума коштів – 127  917,22 грн, які відповідач просив зарахувати як оплату за природний газ згідно договору №16-468-РО від 22.08.2016, відповідає загальній сумі вартості природного газу отриманого ДП "Кременецьке УПРГ" за згаданим правочином у вказаний вище період. 
На думку суду, наведене вище у своїй сукупності, свідчить про те, що твердження позивача про дати проведення відповідачем повного розрахунку за отриманий протягом жовтня місяця 2016 року – березня місяця 2017 року (включно) природний газ відповідають дійсним обставинам справи.
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, а отже наявність підстав для затосування передбаченої чинним законодавством та умовами укладеного правочину відповідальності. 
Згідно із усталеною судовою практикою застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань "господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості".
Враховуючи встановлений судом факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого природного газу, суд, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", в межах визначених позивачем періодів, з врахуванням вартості переданого позивачем та отриманого відповідачем згідно наведених вище актів приймання-передачі природного газу, передбаченого умовами Договору терміну здійснення розрахунків та здійснених відповідачем оплат, провів перерахунок заявленої до стягнення сум.
Згідно з проведеним судом в межах визначених позивачем періодів перерахунком пені правомірним є нарахування останньої в загальній сумі 7 211, 93 грн. Поряд із цим, враховуючи диспозитивність судового процесу, а також те, що суд позбавлений права вийти за межі заявлених позовних вимог, до стягнення підлягає сума пені визначена позивачем – 7  211 грн 75 коп. 
Згідно з проведеним судом перерахунком заявленої до стягнення суми 3% річних, в межах визначених позивачем періодів, правомірним є нарахування останніх в загальній сумі 1 792 грн 97 коп. 3% річних в загальній сумі 0,02 грн заявлені до стягнення безпідставно.
Згідно з проведеним судом перерахунком заявленої до стягнення суми інфляційних втрат нарахування останніх в загальній сумі 7 091 грн 68 коп. в межах визначених позивачем періодів є правомірним (проведені судом перерахунки - в матеріалах справи).
Отже, обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги АТ "НАК "Нафтоогаз України" про стягнення з ДП "Кременецьке УПРГ" 7 211 грн 75 коп. пені, 1 792 грн 97 коп. 3% річних та 7 091 грн 68 коп. інфляційних втрат.
Позов в частині стягнення з відповідача 0,02 грн 3% річних є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає.
Щодо посилань відповідача на долучені до матеріалів справи банківські виписки з рахунку № НОМЕР_1 , суд відзначає наступне:
Як вже зазначалось вище, умови та порядок проведення розрахунків сторони передбачили в п. п. 6.1 - 6.3 Договору. Зокрема, остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем поставки газу; оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП; за наявності заборгованості за попередні періоди Покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця. У платіжних дорученнях Покупець повинен обов`язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу. Кошти, які надійшли від Покупця, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.
У Договорі на купівлю-продаж природного газу №16-468-РО від 22.08.2016 рахунок № НОМЕР_1 визначено, як поточний рахунок із спеціальним режимом використання Покупця; рахунок № НОМЕР_4 - поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця. 
Долучені відповідачем до матеріалів справи банківські виписки з рахунку ДП "Кременецьке УПРГ" № НОМЕР_1 за період з жовтня місяця 2016 року по квітень місяць 2017 року підтверджують факт внесення релігійними організаціями (його споживачами) коштів саме на рахунок відповідача, як постачальника останніх. Однак, належних та допустимих доказів які б свідчили про перерахування відповідачем отриманих від релігійних організацій коштів за природний газ на визначений у Договорі №16-468-РО від 22.08.2016 поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця матеріали справи не містять.
З огляду на наведене, долучені відповідачем до матеріалів справи банківські виписки не можуть бути прийняті судом як належні докази, які підтверджують факт своєчасності та проведення відповідно до умов укладеного правочину розрахунків з позивачем за отриманий природний газ.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Підсумовуючи усе вищевказане, колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні правових норм та не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Тернопільської області від 01.06.2020 року у справі №921/465/19.
За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Відповідно до вимог ст. ст. 123, 129 ч. 1 п. 2 ГПК України понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом, при поданні апеляційної скарги на ухвалу суду від 09.10.2019 витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 4 564 грн відшкодовуються за рахунок відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Окрім того, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір".
За вимогами ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 
Зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, розмір судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становив 1 921 грн.
Таким чином, при зверненні (12.07.2019, згідно з відбитком поштового штемпу на конверті) до господарського суду із позовною заявою за №14/4-1550 від 09.11.2018 (вх. №576 від 18.07.2019) про стягнення 16 096,43 грн до сплати підлягав судовий збір в розмірі 1  921грн.
Поряд із цим, позивачем згідно платіжних доручень за №6010062 від 14.11.2018  та №6009026 від 05.10.2018 сплачено судовий збір в загальній сумі 3 524 грн 00 коп.
Наведене свідчить про те, що в даному випаду має місце переплата судового збору на суму 1 603 грн 00 коп.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.
Таким чином, позивачу необхідно повернути з Державного бюджету судовий збір в розмірі 1 603 грн 00 коп., з огляду на його переплату. Для повернення зазначеної суми позивачу необхідно звернутися до суду із відповідним клопотанням.
 Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, 
                                        П О С Т А Н О В И В:
1.          Апеляційну скаргу Державного підприємства «Кременцьке управління з постачання та реалізації газу» № 408 від 06.07.2020 (вх. № ЗАГС 01-05/2081/20 від 27.07.2020) залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Тернопільськької області від 01.06.2020 у справі № 921/465/19 залишити без змін.
3.          Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.
4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючого - судді                                                            Скрипчук О.С. 

Суддя                                                                                          Кравчук Н.М.

Суддя                                                                                 Мирутенко О.Л.