ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2020 року                                                                                      Справа № 906/469/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу   Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 07.07.2020 р. у справі №906/469/20 ухвалене суддею Машевська О.П., повний текст рішення складено та підписано 15.07.2020 р. 
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна  компанія "Нафтогаз України"  
до Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" 
про стягнення 31 141,89 грн 

У травні 2020 року АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовом до відповідача Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" про стягнення 31141,89грн, з яких: 26 970,45грн пені,  2 630, 57грн 3% річних та 1 540, 87грн інфляційних втрат
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго"  умов Договору №5010/1718-КП-10 від 04.09.2017 року про постачання природного газу в частині здійснення своєчасної оплати за переданий природний газ.
Рішенням господарського суду Житомирської області від 07.07.2020 р. у справі №906/469/20 позов задоволено частково. Зменшено розмір пені на 60% від суми 26970,45 грн до суми 10788,18. Стягнуто з Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 10788,18грн пені, 2630,57грн три проценти річних, 1540,87грн інфляційні втрати, 2102,00грн судового збору. У стягненні 16182,27грн пені відмовлено.    
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Житомирської області від 07.07.2020 у справі №906/469/20, прийняти апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та відкрити апеляційне провадження. Рішення господарського суду Житомирської області від 07.07.2020 у справі № 906/469/20 скасувати в частині відмови у задоволенні  позовних вимог  щодо стягнення пені  в розмірі 16  182,27 грн. Прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення пені в розмірі 16  182,27 грн., у стягненні якої  було відмовлено – задовольнити. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 3  153,00 грн. покласти на Комунальне підприємство "Бердичівтеплоенерго"
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.08.2020 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в порядку письмового провадження та запропоновано Комунальному підприємству "Бердичівтеплоенерго" у строк до 21.09.2020 р. надати до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу.
31 серпня 2020 року від Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго"  до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а судове рішення господарського суду  Житомирської області від 07.07.2020 р. у справі №906/469/20 без змін.
Відповідно до ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч.13 ст.8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи ( абзац 2 частина 10 статті 270 ГПК України).
Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у цій справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.          
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 07.07.2020 р. у справі №906/469/20 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Північно – західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.
Судом першої інстанції частково задоволено позовні вимоги. Зокрема, господарський суд Житомирської області дійшов висновку, що підлягають задоволенню в повному розмірі інфляційні втрати та 3% річних. Стосовно стягнення пені суд першої інстанції дійшов висновку, що грошове зобов`язання за Договором №5010/1718-КП-10 виконано в повному обсязі 26.07.2018 року, а періоди прострочення у виконанні зобов`язання не були значними. Фінансова звітність Відповідача, яке є комунальним підприємством, доводить збитковість останнього. Кошти Відповідача арештовані з 30.01.18р. у зв`язку із боргами перед Позивачем, а з 2017 року - перед іншими постачальниками природного газу. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд взяв    до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 60% від заявленої суми  26  970,45 грн.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення  інших учасників справи. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права - ст.233 ГК України, ст. 549, 551 ЦК України та порушенням норм процесуального права – ст.ст.236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи.
Зокрема, скаржник звертає увагу на те, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Крім того, при зменшенні розміру пені суд мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та й інші їхні інтереси. Суд повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданими сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків. Також, суд не врахував, що питання збитків взагалі не досліджувалося судом першої інстанції, що обов`язковим для застосування ст.233 ЦК України. 
Скаржник також акцентує увагу на тому, що відповідач не надав господарському суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, натомість суд попередньої інстанції не мотивуючи, а лише своїм внутрішнім переконанням та посиланнями на важкий матеріальний стан відповідача зменшили розмір нарахованих санкцій, що є грубим порушенням положень ст. 233 ГК України.
Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. 
На думку апелянта, сторони визначили вид забезпечення виконання зобов`язання неустойкою, що передбачений умовами договору, та вже заздалегідь визначили розмір пені за неналежне виконання зобов`язання, а тому вважає, що суд неправомірно самостійно визначив розмір пені.
Таким чином, господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також визнав встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи.
Крім того відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі 922/1010/16 від 12.06.2018. 
Отже, зменшення судом першої інстанції розміру пені суперечить принципам розумності, справедливості, добросовісності, що призводить до зловживання з боку боржника.

Мотивуючи заперечення на апеляційну скаргу відповідач зазначає наступне.
Відповідач перебуває у важкому фінансовому становищі, у тому числі внаслідок невчасної сплати боргів населенням, бюджетними установами, підприємствами та установами. Відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу. Здійснення відповідачем оплати за природний газ залежить виключно від розрахунків кінцевих споживачів. Діяльність відповідача спрямована на забезпечення теплом учбових закладів, дитячих садків, лікарень, інших об`єктів, а тому обставини, що зумовлюють зменшення пені є соціально значимими та винятковими.
Відповідач є комунальним підприємством та існує спеціальний режим використання підприємством коштів, проведення розрахунків в тому числі і з постачальником природного газу (постанова КМУ №217). 
Заборгованість з оплати послуг, у зв`язку з наявністю якої нараховані заявлені до стягнення пеня, 3% річних, інфляційних втрат - повністю погашена (сплачена) відповідачем.   
Крім наведеного, відповідач звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів, які б підтвердили понесення збитків або можливість їх понесення у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань. Поряд з цим, майновий стан відповідача є збитковим. 
Стягнення пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання, буде мати вкрай негативний вплив на фінансовий стан відповідача, що як наслідок може призвести до збільшення розміру боргових зобов`язань та стати величезною перешкодою для вчасного і нормального початку та проведення опалювального сезону 2020/2021.
Враховуючи вищенаведене, відповідач опинився в доволі складній ситуації, за якої, в результаті одночасної дії постанови КМУ №217, постанови КМУ № 20, постанови КМУ №744, Постанови КМУ №256 та перебування під арештом всіх рахунків підприємства, Таким чином, відповідач не міг перенести оплату на інший термін, отримати кредитні кошти в фінансових установах та був позбавлений можливості, вести нормальну фінансово-господарську діяльність і розраховуватись по своїм зобов`язанням, проводити підготовку до опалювального сезону, сплачувати податки та вчасно і в повному обсязі виплачувати заробітну плату.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом.          
04.09.2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - Позивач) та Комунальним підприємством "Бердичівтеплоенерго" (надалі - Відповідач) був укладений Договір №5010/1718-КП-10 постачання природного газу (надалі - Договір), відповідно до якого Позивач зобов`язався поставити Відповідачу  у 2017-2018 роках природний газ, а Відповідач  - його оплатити на умовах цього договору (п. 1.1. Договору ) (а.с. 17-26, т. 1).
В преамбулі Договору сторони погодили, що останній укладено на підставі Закону України "Про ринок природного газу", Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу  затвердженого постановою КМУ від 22.03.17р. №187, інших нормативних-правових актів (надалі    - Закон та Положення №187).
Природний газ, що постачається за цим договором мав використовуватися  Відповідачем  виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалася підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (п.1.2. Договору).
Відповідно до пункту 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни на природний газ , який постачається за цим договором , встановлюється Положенням. До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6 ( п.5.1 Договору). 
Ціна за 1000 куб.м газу на дату укладання договору без ПДВ становила 4942,00 грн ( п.5.1 Договору).
Ціна за 1000 куб.м газу на дату укладання договору без ПДВ становила 7907,20  грн ( п.5.2 Договору).
Постачання природного газу споживачеві за ціною, визначеною у п.5.2 Договору, здійснюється за умови, зокрема, виконання Відповідачем, на якого станом на 30.09.2015р. поширювалася дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", обов`язку щодо відкриття рахунка із спеціальним режимом використання.   
У разі прострочення Відповідачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язався сплатити  Позивачу пеню у розмірі подвійної  облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 8.2. Договору ).
Відповідно до п. 10.3. Договору  строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлено у п`ять років.
До Договору сторонами підписано додаткову угоду  від 01.04.2018 року, за умовами якої строк дії Договору визначено з 01.10.17р. по 31.05.2018р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.  (а.с. 27,т.1).
На виконання умов договору, Постачальник  передав у власність Споживача природний газ на загальну суму 2 617 972,72грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких додані до цього позову (а.с.28-33, т. 1).
Споживач провів розрахунок за Договором, однак  з простроченням, що підтверджується копіями банківських виписок (а. с. 42-250, т. 1, а. с. 1-139, т. 2).
Оскільки Споживач порушив строки оплати придбаного природного газу за Договором, Постачальник звернувся до суду з  позовом про стягнення пені в розмірі 26 970,45грн,  2 630,57грн 3% річних та 1 540,87 грн  інфляційних втрат.
Рішенням господарського суду Житомирської області від 07.07.2020 р. у справі №906/469/20 позов задоволено частково. Зменшено розмір пені на 60% від суми 26970,45 грн. до суми 10788,18. Стягнуто з Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 10788,18грн пені, 2630,57грн три проценти річних, 1540,87грн інфляційні втрати , 2102,00грн судового збору.  У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 16182,27 грн відмовлено.

4.Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст.12 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" встановлено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачені договором.
Частиною 1 ст.265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Згідно з ч. 6 ст.265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. 
За п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" відповідач зобов`язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.
Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.  Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.525 ЦК України, ч.6 ст.193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У силу вимог ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ч.1 ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).
У силу вимог ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 
Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України (ч. 2 ст. 343 ГК України). 
Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.
За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.
Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
Таким чином, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
За приписами ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, відповідно, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Підстави та розмір зменшення стягуваної пені повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.
Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 2  630,57 грн та інфляційних втрат у сумі 1  540,87 грн, місцевий господарський суд, посилаючись на ст. 625 ЦК України, дійшов правомірного висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивача та задоволення їх у повному обсязі.  
Разом з тим, враховуючи те, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені,   яка підлягає стягненню з відповідача Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго", суд першої інстанції прийняв до уваги те, що грошове зобов`язання за Договором №5010/1718-КП-10  виконано в повному обсязі 26.07.2018 року, а періоди прострочення у виконанні зобов`язання не були значними. Фінансова звітність відповідача, яке є комунальним підприємством, доводить збитковість останнього. Кошти відповідача арештовані з 30.01.18р. у зв`язку із боргами перед позивачем, а з 2017 року - перед іншими постачальниками природного газу. Відтак, суд першої інстанції дійшов до висновку   зменшити розмір пені на 60% від заявленої суми 26970,45 грн.
Відповідно до ст.269 ГПК України, переглядаючи в апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Враховуючи вищевикладене, а також доводи та вимоги апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд в даному випадку переглядає рішення господарського суду Житомирської області від 07.07.2020 р. у справі №906/469/20 лише в частині стягнення пені, а саме у правомірності її зменшення від заявленої позивачем суми на 60 %. 
З позовної заяви вбачається, що АТ “НАК “Нафтогаз України” просило стягнути з відповідача  26  970,45 грн - пені.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013  вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Проаналізувавши матеріали справи, судова колегія зазначає, що позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача неустойку за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором постачання природного газу №5010/1718-КП-10 від 04.09.2017 р. у сумі 26  970,45 грн.
Суд, оцінивши обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та розмір, до якого вона підлягає зменшенню.
Тому користуючись правом, наданим вищезазначеними положеннями чинного законодавства, судова колегія, враховуючи майновий стан обох сторін, зокрема статус відповідача (бюджетна установа фінансування якої відбувається за кошти Державного бюджету України) вважає правомірним висновок суду першої інстанції про можливість зменшення розміру пені на 60%, оскільки зобов`язання за Договором постачання природного газу №5010/1718-КП-10 від 04.09.2017 р. виконано відповідачем у повному обсязі, що не заперечується позивачем.
Крім того, колегія суддів враховує, що у зв`язку з порушенням відповідачем строків розрахунку за поставлений позивачем газ, місцевим господарським судом стягнуто з відповідача на користь АТ “НАК “Нафтогаз України” 2630,57 грн - 3% річних, 1540,87 грн - інфляційних втрат, що також компенсує можливі негативні наслідки для кредитора.
Визначення розміру, на який зменшується нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку ним було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача так і позивача у даній справі.
Отже, аргументи АТ “НАК “Нафтогаз України” про те, що всупереч ст.233 ГК України, місцевим господарським судом не було враховано інтереси позивача та те, що доводи відповідача не містять винятковості обставин, з якими закон пов`язує можливість зменшення заявленого до стягнення розміру пені, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає безпідставними, при цьому докази на підтвердження понесених АТ “НАК “Нафтогаз України” збитків чи додаткових витрат через прострочення оплати контрагентам в матеріалах справи відсутні.

6.Висновки за результатами апеляційного розгляду.  
Таким чином, у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.
Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін. 
Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права  в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення,  прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні  для скасування рішення суду. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку,  що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.          
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно  ст.129 ГПК.
Керуючись ст.ст.269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                    
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 07.07.2020 р. у справі №906/469/20  - залишити без задоволення, рішення господарського суду Житомирської області - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку згідно п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Справу №906/469/20  повернути  господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "20" жовтня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Філіпова Т.Л. 

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.  

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.