ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року	Львів	Справа № 300/701/20 пров. № А/857/11502/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Кушнерика М. П., Пліша М. А., 
з участю секретаря судового засідання –     Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 17 серпня 2020 року у справі №300/701/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -

суддя в 1-й інстанції – Панікар І. В.,
час ухвалення рішення – 17.08.2020 року, 
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначена,

                                                    в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача – Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, в якому просив визнати бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області щодо відмови у видачі довідки особи без громадянства ОСОБА_1 протиправною; зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області видати документ (довідку), що підтверджує особу ОСОБА_1 , як особу без громадянства.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним судовим, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення є помилковим та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що він є особою без громадянства   відповідно до пункту 15 частини 1 статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому, документи, які підтверджують наявність статусу апатрида в нього відсутні, що унеможливлює реалізацію його правосуб`єктності шляхом реалізації основоположних прав і свобод людини, зокрема, права на шлюб. 17 лютого 2020 року позивачем скеровано на адресу відповідача заяву щодо його легалізації на території України, за результатом розгляду якого 18 березня 2020 року отримано відповідь з повідомленням про відсутність підстав для отримання позивачем довідки, яка підтверджує особу ОСОБА_1 , як особи без громадянства. Вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у видачі йому довідки особи без громадянства, оскільки цим порушено вимоги частини 2 статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" щодо права на визнання його правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Апелянт покликається на ряд рішень Європейського суду з прав людини. Просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що видача документа (довідки), що посвідчує статус особи позивача як особи без громадянства, чинним законодавством не передбачена. Відповідно до повноважень ДМС України, передбачених положенням про Державну міграційну службу України, затвердженим постановою КМУ від 20 серпня 2014 року № 360, видача документа, який підтверджує статус особи як особи без громадянства, не належить до повноважень відповідача. Адміністративна послуга з оформлення документа (довідки) особи, що посвідчує її як особу без громадянства, відсутня у переліку адміністративних послуг у сфері міграції, що затверджений постановою КМУ від 02 листопада 2016 року № 770 (в редакції постанови КМУ від 24 квітня 2019 року № 371). Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
У відповіді на відзив позивач підтримав апеляційні вимоги та просив апеляційну скаргу задовольнити. Вказав, що із запереченнями відповідача у відзиві не погоджується. Зокрема, зазначив, що згідно з частиною 2 статті 3 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства”, іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4  ст.229 КАС України  без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Амірмахмуд, Агдашського району, Азербайджанської Республіки.
Як вбачається з військового квитка позивача НОМЕР_1 , у такому зазначена національність позивача - азербайджанець.
Відповідно до довідки № 1/054/А від 16 грудня 2016 року, виданої консульським відділом посольства Азербайджанської Республіки в Україні, указом Кабінету Міністрів Азербайджанської Республіки "Порядок визначення приналежності особи до громадянства" від 18 березня 2015 року приналежність позивача не визнана, у зв`язку з незнайденням необхідних доказів.
Адвокат ОСОБА_3 звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області з адвокатським запитом №б/н від 18 квітня 2019 року, відповідно до якого зазначив, що 14 травня 2002 року Апеляційним судом Київської області позивача засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна   за статтею 93 пунктами "а, г, ж, з, и" Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року). На даний час у позивача відсутні будь-які документи, які посвідчують його особу. Разом з тим, останній не претендує на отримання громадянства України. Просив вказати, які документи необхідно надати позивачу для його легалізації на території України (отримання довідки особи без громадянства або інших правовстановлюючих документів).
За результатом розгляду вказаного адвокатського запиту від 18 квітня 2019 року, Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області відповіддю від 24 квітня 2019 року за №2601.5.2-3553/26.2-19, посилаючись на норми статті 1, 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", статті 10 Закону України "Про імміграцію", повідомило, що на даний час жодних підстав для отримання посвідок на проживання позивача не виявлено. Одночасно проінформовано, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України і з певних причин не мають документів, що посвідчують їх особу, отримують документи в дипломатичних установах країн громадянства чи постійного проживання (походження).
Не погодившись з відповіддю відповідача, адвокат Матвіїв Б. М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 300/2380/19 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій відмовлено. Судом по справі № 300/2380/19 не встановлено бездіяльності відповідача щодо відмови позивачу у видачі довідки особи без громадянства, оскільки позивач не звертався до відповідача із заявою про отримання відповідної посвідки на проживання, встановленої Законом України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства”, при цьому відповідач надав відповідь за результатом розгляду адвокатського запиту про надання інформації.
17 лютого 2020 року позивачем на адресу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області скеровано заяву про видачу документа, що підтверджує особу ОСОБА_1 , як особи без громадянства.
Листом від 05 березня 2020 року за вих. № М-8/6/2601.5/1711-20 Івано-Франківським МВ УДМС України в Івано-Франківській області позивачу надана відповідь про результати розгляду заяви такого змісту: “Порядок оформлення документів, що посвідчують особу, як особу без громадянства чинним законодавством України не визначений. Враховуючи наведене, оформлення довідки, яка підтверджує особу ОСОБА_1 , як особу без громадянства, не є можливим”.
Не погоджуючись із протиправною бездіяльністю, яка полягає у відмові позивачу у видачі довідки особи без громадянства, позивач звернувся в суд з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством України не передбачено документу, що підтверджує особу без громадянства, а для отримання позивачем посвідки на постійне або тимчасове проживання у позивача не має законних підстав. 
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".
Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні (пункт 7); іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом (пункт 8); іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку (пункт 9); іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом (пункт 10); країна походження іноземця або особи без громадянства - країна чи країни громадянської належності або країна попереднього постійного проживання (пункт 13); особа без громадянства - особа, яку жодна держава відповідно до свого законодавства не вважає своїм громадянином (пункт 15).
Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначаються Законом України “Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус”.
Згідно з положеннями частини 1 статті 13 Закону України “Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус”, документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на:
1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України;
2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.
Відповідно до частини 1, 2 статті 31 цього Закону посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні. Посвідка на постійне проживання оформляється іноземцям та особам без громадянства (незалежно від віку), які мають дозвіл на імміграцію в Україну.
Законом України “Про імміграцію” визначено умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.
Так, частина 1 статті 4 цього Закону передбачає, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону України “Про імміграцію” дозвіл на імміграцію не надається особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку (за винятком осіб, що перебувають у шлюбі понад два роки з громадянином України, є дітьми і батьками громадян України; осіб, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням).
Особам без громадянства, які досягли 16-річного віку і постійно проживають в Україні (документовані посвідкою на постійне проживання), за їх особистим зверненням (зверненням їх законних представників) оформлюється посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон.
Іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України, документуються посвідкою на тимчасове проживання в Україні.
Це стосується осіб, зазначених у частинах 4-15, 18 та 20 статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а саме: іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для участі у реалізації проектів міжнародної технічної допомоги, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою проповідування релігійних віровчень, виконання релігійних обрядів чи іншої канонічної діяльності за запрошенням релігійних організацій та погодженням з державним органом, який здійснив реєстрацію відповідної релігійної організації, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період діяльності в Україні; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для участі у діяльності філій, відділень, представництв та інших структурних осередків громадських (неурядових) організацій іноземних держав, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період діяльності в Україні; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для роботи у представництвах іноземних суб`єктів господарювання в Україні, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для роботи у філіях або представництвах іноземних банків, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для провадження культурної, наукової, освітньої діяльності на підставах і в порядку, встановлених міжнародними договорами України або спеціальними програмами, а також іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою участі в міжнародних та регіональних волонтерських програмах чи участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів відповідно до Закону України "Про волонтерську діяльність", інформація про які розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, отримали посвідку на тимчасове проживання та здійснюють волонтерську діяльність на базі зазначених організацій та установ, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період провадження такої діяльності; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для роботи кореспондентом або представником іноземних засобів масової інформації та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні; іноземці та особи без громадянства, які є засновниками та/або учасниками, та/або бенефіціарними власниками (контролерами) юридичної особи, зареєстрованої в Україні, та прибули в Україну з метою контролю за діяльністю таких юридичних осіб і отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період дії посвідки. Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому цією частиною, є наступне: 1) іноземець та особа без громадянства є засновником та/або учасником, та/або бенефіціарним власником (контролером) юридичної особи, дані про яку внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) розмір частки власності іноземця або особи без громадянства, або іноземної юридичної особи, бенефіціаром (контролером) якої він є, у статутному капіталі української юридичної особи становить не менше 100 тисяч євро за офіційним валютним курсом, встановленим Національним банком України на дату внесення іноземної інвестиції; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - тринадцятій цієї статті; особи, звільнені з пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на підставі рішення суду про скасування рішення про їх затримання або примусове видворення за межі України, або яких до завершення граничного строку перебування у таких пунктах не було примусово видворено за межі України з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їхнього походження або з інших причин, незалежних від таких осіб, визнаються такими, які на законних підставах тимчасово перебувають в Україні на період дії обставин, що унеможливлюють їх примусове видворення за межі України; іноземці та особи без громадянства, які надавали інструкторську (стрілецьку, тактичну, медичну, радіотехнічну, вибухотехнічну та іншу) допомогу підрозділам Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Міністерства внутрішніх справ України, залученим до проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо у районах її проведення, та/або залученим до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо у районах їх проведення, або добровольчим формуванням, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та спільно з вищезазначеними підрозділами брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, а також які брали участь у виконанні бойових або службових завдань антитерористичної операції та/або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях спільно із вищезазначеними підрозділами та добровольчими формуваннями та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які перебувають на території України на законних підставах, у тому числі у випадках, якщо термін дії паспортного документа закінчився або він підлягає обміну, на час до завершення тимчасової окупації Російською Федерацією території України у значенні Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях".
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України.
Матеріалами справи стверджується, що позивач- ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про видачу йому довідки особи без громадянства.
Як вбачається з матеріалів справи, Івано-Франківським МВ УДМС України в Івано-Франківській області надано відповідь про неможливість оформлення довідки, яка підтверджує особу ОСОБА_1 , як особу без громадянства, оскільки порядок оформлення документів, що посвідчують особу, як особу без громадянства чинним законодавством України не визначений, таке не входить до їх компетенції. 
Враховуючи наведені вище правові норми, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що видача документа (довідки), що посвідчує статус особи позивача, як особи без громадянства, чинним законодавством не передбачена.
Крім того, відповідно до повноважень ДМС України, передбачених положенням про Державну міграційну службу України, затвердженим постановою КМУ від 20 серпня 2014 року № 360, видача документа, який підтверджує статус особи як особи без громадянства, не належить до повноважень відповідача. 
Адміністративна послуга з оформлення документа (довідки) особи, що посвідчує її як особу без громадянства, відсутня у переліку адміністративних послуг у сфері міграції, що затверджений постановою КМУ від 02 листопада 2016 року № 770 (в редакції постанови КМУ від 24 квітня 2019 року № 371).
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що чинним законодавством України не передбачено документу, що підтверджує особу без громадянства, а для отримання позивачем посвідки на постійне або тимчасове проживання у позивача не має законних підстав, тому відповідач діяв у межах та у спосіб визначений законодавством з питань міграційної політики, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до  ст.316 КАС України  апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

                                               п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року у справі №300/701/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 25 листопада 2020 року.