ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.002347 пров. № А/857/2749/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Шинкар Т.І.,
з участю секретаря судового засідання                Хітрень О.Ю.,  
представника позивача                                          Кутянського А.Г.,   
представника відповідача                                      Кісіля Р.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року (прийняте у м. Львові суддею Кухар Н.А.; складене у повному обсязі 03 лютого 2020 року) в адміністративній справі № 1.380.2019.002347 за позовом Приватного акціонерного товариства «Ірокс» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги в частині нарахування пені,
                                                  В С Т А Н О В И В :
У травні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Ірокс» (далі - ПАТ «Ірокс», Товариство) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило визнати протиправною і скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області) від 25.03.2019 за № 9916-50 в частині нарахування пені в сумі 401 153,38 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що оскаржувана вимога в частині нарахування пені за несвоєчасну сплату податку на прибуток підприємств та за несвоєчасну сплату земельного податку є протиправною, оскільки податкові повідомлення-рішення відповідача від 20.12.2017 за №№ 0022821412 та № 0022761412, на підставі яких відповідач виніс податкову вимогу, були скасовані за результатами судового оскарження.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ДФС у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у зв`язку з тим, що постановою Верховного Суду від 14.11.2019 у справі № 1340/3956/18 скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2019 та залишено в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2018, якою були скасовані податкове-повідомлення рішення ГУ ДФС у Львівській області від 20.12.2017 за №№ 0022821412 та № 0022761412, тому відповідно до підпункту 60.1.14 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України (далі - ПК України) оскаржувана вимога вважається відкликаною.

Представник Товариства подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що позиція апелянта, згідно якої податкова вимога є відкликаною у розумінні підпункту 60.1.14 пункту 60.1 статті 60 ПК України у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким скасовано податкові повідомлення-рішення про збільшення Товариству грошового зобов`язання, сплату якого визначено у такій вимозі, є необґрунтованою, оскільки у розглядуваному випадку сума податкового боргу, визначена у спірній податковій вимозі, не скасовувалась, а тому доводи апелянта про те, що така податкова вимога є відкликаною згідно із зазначеною вище нормою, є помилковою.

Також за клопотанням представника апелянта було проведено процесуальну заміну первісного відповідача у цій справи на його правонаступника - Головне управління ДПС у Львівській області.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ГУ ДФС у Львівській області 20.12.2017 прийняло податкові повідомлення-рішення:
- № 0022821412, яким визначило Товариству грошове зобов`язання із земельного податку з юридичних осіб у сумі 265 208,84 грн (в т.ч. 212 167,07 грн основного платежу та 53 041,77 грн штрафних санкцій) та 
- № 0022761412, яким визначило Товариству грошове зобов`язання із податку на прибуток в сумі 187 477,50 грн (в т.ч. 149 982,00 грн - основний платіж та 37 495,50 грн - штрафні санкції).
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, Товариство оскаржило їх в судовому порядку.

За результатами судового розгляду рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 р. у справі № 1340/3956/18 позов ПАТ «Ірокс» задоволено.
Визнано протиправним і скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 20.12.2017 за №№ 0022761412 та 0022821412.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2019 у цій справі апеляційну скаргу ГУ ДФС у Львівській області задоволено.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року в справі № 1340/3956/18 скасовано і прийнято нове, яким відмовлено в задоволенні позову.
Постановою Верховного Суду від 14.11.2019 касаційну скаргу ПАТ «Ірокс» на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2019 задоволено. 
Скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2019 та залишено в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2018.

Також відповідачем було сформовано податкову вимогу № 9916-50 від 25.03.2019 за узгодженим грошовим зобов`язанням в розмірі 688 037,17 грн, з яких: 25 734,13 грн - штрафні санкції зі сплати податку на прибуток підприємств, 212 349,86 грн - пеня зі сплати податку на прибуток підприємств, 208 107,89 грн - основний платіж зі сплати земельного податку, 53 041,77 грн - штрафні санкції зі сплати земельного податку та 188 803,52 грн - пеня зі сплати земельного податку.

Не погодившись з податковою вимогою № 9916-50 від 25.03.2019 в частині нарахування пені в сумі 212 349,86 грн за несвоєчасну сплату податку на прибуток підприємств та пені в сумі 188 803,52 грн за несвоєчасну сплату земельного податку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, суми пені, визначені в спірній податковій вимозі не скасовувались, доводи апелянта проте, що ця податкова вимога в оскаржуваній сумі є відкликаною згідно з підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 статті 60 ПК України, є помилковими.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

За визначенням, даним у підпунктах 14.1.39, 14.1.153 та 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), грошове зобов`язанням платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності; 
податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу;
податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. 
За приписами пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Тобто, процедура стягнення, яка передбачає надсилання на адресу платника податку податкової вимоги, розпочинається податковим органом у разі несплати узгодженої суми податкових зобов`язань.

А згідно із підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абзац четвертий пункту 56.18 статті 56 ПК України 
Відповідно до пунктів 60.1, 60.5 статті 60 ПК України, якою визначено порядок відкликання податкового повідомлення-рішення і податкової вимоги, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:
рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;
рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
У випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Відповідно до цих статтей наказом Міністерства Фінансів України від 30 червня 2017 року № 610 був затверджений Порядок направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 липня 2017 року за № 902/30770; далі - Порядок).
Згідно із пунктами 1, 2 Розділу ІІ Порядку податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується контролюючим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції.
Податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму:
узгодженого грошового зобов`язання;
непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.
А відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Порядку у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. 
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений у повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як встановлено судом, податковий борг Товариства виник відповідно до податкових повідомлень-рішень від 20.12.2017: 
- № 0022761412, яким Товариству визначено грошове зобов`язання із податку на прибуток в сумі 187 477,50 грн (в т.ч. 149 982,00 грн - основний платіж та 37 495,50 грн - штрафні санкції;
- № 0022821412, яким Товариству визначено грошове зобов`язання із земельного податку з юридичних осіб у сумі 265 208,84 грн (в т.ч. 212 167,07 грн - основний платіж та 53 041,77 грн - штрафні санкції).

Ці податкові повідомлення-рішення були оскаржені в судовому порядку і рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 у справі № 1340/3956/18, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 14.11.2019, були визнані протиправними і скасовані.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами апеляційної скарги в тому, що оскільки підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 статті 60 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі, то відповідно й оскаржувана вимога № 9916-50 від 25.03.2019, яка є предметом цього спору, вважається відкликаною, з огляду на таке.

Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2018 року у справі № 804/4463/16 смислова конструкція наведеної норми передбачає умовою визнання відкликаним в силу закону податкового повідомлення-рішення набрання законної сили судовим рішенням про скасування такого акта індивідуальної дії, а умовою визнання відкликаною податкової вимоги - набрання законної сили судовим рішенням про скасування суми податкового боргу, визначеної в податковій вимозі. 
Позиція, згідно якої податкова вимога є відкликаною у розумінні підпункту 60.1.4 пункту 60.1 статті 60 ПК України, у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким скасовано податкове повідомлення-рішення про збільшення грошового зобов`язання, сплату якого визначено у такій вимозі, є необґрунтованою.

Отже, оскільки вказаним вище судовим рішенням, яке набрало законної сили, суми пені, визначені в спірній податковій вимозі, не скасовувались, доводи апелянта проте, що ця податкова вимога в оскаржуваній сумі є відкликаною згідно з підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 статті 60 ПК України, є помилковими.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   
Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
                                              П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року в адміністративній справі № 1.380.2019.002347 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Т. І. Шинкар 	
Постанова складена у повному обсязі 16 жовтня 2020 року.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду