ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2113/20                                          Головуючий у І інстанції - Гаращенко Л.В.
                                                                                 Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

                               П О С Т А Н О В А
          І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

  29 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,   

                         при секретарі:                 Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

Дочірнє підприємство «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просило:  
- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо опису й арешту майна ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «ДАК» Автомобільні дороги України»;
- визнати протиправною та скасувати постанову про опис й арешт майна, видану в межах зведеного виконавчого провадження № 59565658 від 21.05.2020 року.
Разом з позовною заявою Позивачем подано заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.
03 серпня 2020 року Позивачем повторно подано заяву про забезпечення позову із зазначенням додаткового обґрунтування її вимог, в якій він просив:
- вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчиняти дії щодо реалізації майна арештованого і описаного згідно постанов від 21.05.2020 року винесених в межах зведеного виконавчого провадження № 59565658, до завершення розгляду судом адміністративного позову Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови про опис й арешт майна боржника та набрання відповідного судового рішення у справі законної сили.
В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову Позивач зазначає, що Відповідачем вживаються усі заходи, спрямовані на вилучення основних засобів підприємства та є усі підстави вважати, що дане майно без згоди власника та у порушення Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та навіть унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав не лише Позивача, а і держави, за захистом яких Позивач звернувся до адміністративного суду.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року заяву Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про забезпечення позову задоволено частково.
Вжито заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчиняти дії щодо реалізації майна арештованого і описаного згідно постанов від 21.05.2020 року винесених в межах зведеного виконавчого провадження № 59565658, а саме:
- трактора МТЗ 82.2 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_2 ;
- трактора МТЗ 82.1, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 ;
- трактора МТЗ 82.1 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 ;
- екскаватора Борекс 220 (МТЗ 82.1) 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_8 ;
- вантажного автомобіля КРАЗ державний номерний знак НОМЕР_9 , 6510 вантажний VIN НОМЕР_10 , 1991 року випуску, до набрання рішенням суду в даній справі законної сили.
В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про забезпечення позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. 
Зокрема, вказує на те, що норми КАС України не передбачають можливість забезпечення позову шляхом зупинення вчинення виконавчих дій при направленні позову на дії та рішення державного виконавця.
Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 15 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» - при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду.
На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Позивач зазначає, що оскаржувана ухвала не скасовує наявність виконавчого провадження, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі та зацікавлених осіб, а лише тимчасово забороняє заборони Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчиняти дії щодо реалізації майна арештованого і описаного згідно постанов від 21.05.2020 року винесених в межах зведеного виконавчого провадження № 59565658 до вирішення спору.
Відтак, на думку Позивача, вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають меті застосування інституту забезпечення адміністративного позову та є ефективним засобом до набрання законної сили рішенням прийнятим по цій справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 308   КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що заборона реалізації арештованого майна до вирішення спору по суті не порушує права третіх осіб та забезпечить дотримання справедливого балансу співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб. При цьому, суд першої інстанції наголошував, що ухвала про забезпечення позову в даному випадку не вирішує питання про правомірність дій чи бездіяльності про які просить Позивач, а лише тимчасово зупиняє настання негативних наслідків до перевірки їх правомірності до набрання законної сили судовим рішенням у справі.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на наступне.
За приписами ч. 1, 2   ст. 150 КАС України   суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Відповідно до частини 1 та частини 2   статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України    позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Згідно з частинами 1, 4, 5 та 6   статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України    заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.
Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" висвітлено позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, в якій зазначено, зокрема, що судам необхідно враховувати, що, згідно з ч. 3 та 4   ст. 117 КАС України, забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборони вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 640/6315/19.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, предметом оскарження в межах даної справи є оскарження правомірності опису й арешту рухомого майна згідно постанови головного державного виконавця Горбатюк В.П. від 21.05.2020 року, а саме: 
- трактора МТЗ 82.2 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_2 ;
- трактора МТЗ 82.1, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 ;
- трактора МТЗ 82.1 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 ;
- екскаватора Борекс 220 (МТЗ 82.1) 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_8 .
Крім того, предметом спору у даній справі є оскарження правомірності опису й арешту рухомого майна згідно постанови головного державного виконавця Горбатюк В.П. від 21.05.2020 року: вантажного автомобіля КРАЗ державний номерний знак НОМЕР_9 , 6510 вантажний VIN НОМЕР_10 , 1991 року випуску.
Згідно зі статтею 61 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.
Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.
На виконання вказаних вимог закону Міністерством юстиції України 29 серпня 2016 року прийнято наказ № 2831/5 яким затверджено Порядок реалізації арештованого майна (далі - Порядок). 
Пунктами 1-2 розділу ІІ Порядку передбачено, що реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».
Як вірно зазначено судом першої інстанції, наступною стадією після проведення оцінки майна є його примусова реалізація на електронних торгах.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що передача права власності на арештоване майно третім особам до вирішення даного спору по суті, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, поновлення порушених прав або інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся до адміністративного суду.
Колегія суддів зазначає, що ухвала про забезпечення позову в даному випадку лише тимчасово зупиняє настання негативних наслідків для Позивача до перевірки їх правомірності до набрання законної сили судовим рішенням у справі.
Відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. 
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Щодо доводів Відповідача про те, що норми КАС України не передбачають можливість забезпечення позову шляхом зупинення вчинення виконавчих дій, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається забезпечення позову шляхом:
1) зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії;
2) зупинення    рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та щодо здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, встановлення заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, його посадовим особам при здійсненні тимчасової адміністрації або ліквідації банку, а також іншим особам під час реалізації Фондом гарантування вкладів фізичних осіб майна банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, та банку, що ліквідується відповідно до   Закону України   "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";
3) зупинення рішень уповноваженого центрального органу з питань цивільної авіації щодо призупинення дії або анулювання сертифікатів, схвалень, допусків;
4) зупинення рішень Національного банку України, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій;
5) зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення;
6) зупинення рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо встановлення державних регульованих цін (тарифів) на ринку електричної енергії та природного газу, затвердження методик (порядків) їх встановлення (формування, розрахунку);
7) зупинення рішення Конкурсної комісії з добору кандидатів на посади членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановлення заборони Кабінету Міністрів України призначати на посаду члена (членів) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до   Закону України   "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг";
8) зупинення дії індивідуальних актів Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку, а також встановлення для Міністерства фінансів України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з такого індивідуального акта;
9) зупинення дії індивідуальних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також встановлення для Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, її посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з такого індивідуального акта.
За приписами ч. 6    ст. 151 КАС України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що обрання судом першої інстанції саме такого способу забезпечення позову, як заборона вчинення певних дій, повністю узгоджується з приписами частини    статті 151 КАС України, та є співрозмірною з заявленими позовними вимогами Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" і відповідає меті інституту забезпечення адміністративного позову.
Колегія суддів, проаналізувавши зазначені норми закону та заяву Позивача про забезпечення позову, погоджується з висновками суду першої інстанції про її часткове задоволення шляхом заборони Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчиняти дії щодо реалізації майна арештованого і описаного згідно постанов від 21.05.2020 року винесених в межах зведеного виконавчого провадження № 59565658, а саме:
- трактора МТЗ 82.2 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_2 ;
- трактора МТЗ 82.1, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 ;
- трактора МТЗ 82.1 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 ;
- екскаватора Борекс 220 (МТЗ 82.1) 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_8 ;
- вантажного автомобіля КРАЗ державний номерний знак НОМЕР_9 , 6510 вантажний VIN НОМЕР_10 , 1991 року випуску, до набрання рішенням суду в даній справі законної сили.
Поряд з наведеним, колегія суддів вказує на те, що відповідно до частини 5   статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»   оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.
За вказаних обставин, колегія суддів зазначає про наявність передумов для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки аналіз обставин справи свідчить про реальність загрози заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також про те, що для можливого відновлення прав, свобод та інтересів Позивача без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, заявнику необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Обрання судом першої інстанції такого способу забезпечення позову, як заборона вчиняти дії щодо реалізації арештованого та описаного майна на підставі виконавчого документа, повністю узгоджується з приписами  статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України   та є співмірною із заявленими позовними вимогами. При цьому вжиття таких заходів не зумовило фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі.
Аналогічна правова позиція щодо подібних правовідносин викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 826/1532/18.
Отже, висновок суду першої інстанції узгоджується з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають нормам процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року адміністративний позов Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України про визнання протиправними дій та скасування постанови задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано:
- постанову про арешт майна боржника від 22.11.2019, прийняту у виконавчому провадженні № 59565658;
- постанову про арешт майна боржника від 15.05.2020, прийняту у виконавчому провадженні № 59565658;
- постанову від 21.05.2020, прийняту у виконавчому провадженні № 59565658, якою накладено арешт на транспортні засоби;
- постанову від 21.05.2020, прийняту у виконавчому провадженні № 59565658, якою накладено арешт на вантажний автомобіль КРАЗ, що також свідчить про обгрунтованість дій суду першої інстанції при частковому задоволенні заяви про забезпечення позову.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1   ст. 316   КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши доводи Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції, постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 157, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331    Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року -   без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                      О.М. Оксененко

Повний текст складено 02.11.2020 року.