УХВАЛА

25 листопада 2020 року 
м. Київ

Справа №  921/72/16-г/17 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,
за участю секретаря судового засідання - Гогуся В.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Малого приватного підприємства "Візит" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 (головуючий суддя Плотніцький Б.Д., судді Кордюк Г.Т., Кравчук Н.М.) та рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.09.2016 (суддя Андрусик Н.О.) у справі
за позовом Малого приватного підприємства "Візит"
до 1) Тернопільської міської ради, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 2010"
про визнання недійсним рішення та визнання недійсним договору оренди землі,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2016 року Мале приватне підприємство "Візит" (далі - МПП "Візит") звернулось до господарського суду з позовом до Тернопільської міської ради (далі - Рада, відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 2010" (далі - ТОВ   "Тріумф 2010", відповідач-2) про визнання недійсним рішення Тернопільської міської ради №6/39/62 від 29.11.2013 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4585 га за адресою: вул. Митрополита Шептицького, 21а ТОВ "Тріумф 2010" та визнання недійсним Договору оренди земельної ділянки від 17.12.2013 (далі - Договір оренди) (з урахуванням заяви про виправлення описки позовної вимоги №1/40 від 26.02.2016 за вх. №6050 від 29.02.2016).
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані рішення та договір не відповідають вимогам земельного законодавства, порушують права позивача як суміжного землекористувача, якому, за рахунок відведення та передачу в оренду земельної ділянки відповідачеві-2, було зменшено розмір земельної ділянки площею 340 кв. м, за яку сплачується земельний податок, у зв`язку з чим позбавлено можливості облаштування проїзду транспорту до будівлі магазину, загальною площею 207 кв. м, розташованої за адресою: вул. Живова, 9 у м. Тернополі, власником якої є позивач, чим порушено його права, свободи та законні інтереси.
Також, вказано на те, що розрахунок необхідної площі земельної ділянки для обслуговування будівлі торгово-адміністративного корпусу по вул. Митрополита Шептицького, 21а у м. Тернополі, що належить ТОВ "Тріумф 2010" на праві власності, здійснено з порушенням вимог ДБН, внаслідок чого відповідачу-2 затверджено проект землеустрою та надано в орендне користування земельну ділянку більшої площі, ніж це необхідно для обслуговування будівлі, тому, за твердженнями позивача, для обслуговування власного магазину МПП "Візит" залишається земельна ділянка меншої, ніж 340 кв. м площі.
Крім того, рішення Ради від 29.11.2013 суперечить первинному рішенню ради №   6/29/77 від 15.02.2013 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки дозвіл було надано лише на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,4585 га в оренду на 10 років ТОВ "Тріумф 2010" для обслуговування будівлі торгово-адміністративного корпусу по вул. Митрополита Шептицького, 21а, однак, розроблений та затверджений Радою проект землеустрою, передбачає, що його розроблено для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що не відповідає дозволу на його виготовлення.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 26.09.2016 у задоволенні позовних вимоги МПП "Візит" - відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач-2 є власником нерухомого майна - будівлі торгово-адміністративного комплексу, тому має право на отримання земельної ділянки в користування з метою обслуговування належного йому на праві приватної власності нерухомого майна; розроблений проект землеустрою відповідає вимогам земельного законодавства України, Закону України "Про землеустрій", з урахуванням обов`язковості встановлених вимог щодо додержання класифікації видів цільового призначення землі в процесі розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.
Крім того, позивачем не доведено, що його права порушено діями відповідача-1 як суб`єктом владних повноважень щодо надання відповідачеві-2 земельної ділянки та укладенням з ним договору оренди землі від 17.12.2013. Водночас, право на земельну ділянку підлягає захисту у разі його порушення як власника чи користувача такої ділянки, однак позивач не надав доказів того, що він у порядку, встановленому статтями 116, 125, 126 Земельного кодексу України набув право постійного користування суміжною земельною ділянкою за адресою: вул. Живова, 9 у м. Тернополі.
Щодо позовних вимог про визнання недійсним Договору оренди земельної ділянки від 17.12.2013, суд виходив з того, що оскільки право оренди спірної земельної ділянки виникло у ТОВ "Тріумф 2010" на підставі рішення Тернопільської міської ради №6/39/62 від 29.11.2013, яке судом не визнано протиправним, тому договір не порушує вимог земельного законодавства.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.09.2016 залишено без змін з тих же підстав.
Позивач подав касаційну скаргу на постанову та рішення судів попередніх інстанцій, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Касаційну скаргу подано на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, з посиланням на те, що судами попередніх інстанцій невірно застосовано норми права, зокрема, положення статей 116, 124, частини 5 статті 120 Земельного кодексу України (в редакції від 01.01.2002) без врахування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.12.2018 у справі № 32/563 щодо наявності чи відсутності порушеного права позивача, за умови набуття останнім права власності на нерухоме майно, розміщене на земельній ділянці, яку в подальшому на підставі оскаржуваного рішення Ради передано в оренду відповідачеві-2.
Відповідачами відзивів на касаційну скаргу не надано, що у відповідності до частини 3 статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення у даній справі у касаційному порядку.
Розглядаючи даний спір, суди попередніх інстанцій встановили, що МПП   "Візит" є власником будівлі магазину, площею 207,0 кв. м по вул. Живова, 9 у м. Тернополі, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 17.04.2002, яка розташована на суміжній з відповідачем-2 земельній ділянці. За користування земельною ділянкою МПП "Візит" несе витрати по сплаті земельного податку, зокрема, в період до березня 1993 року - площею 250 кв. м, з 01.03.1993 - 340 кв. м, станом на 2012 рік - 270 кв. м.
При цьому, між позивачем та Радою тривалий час існує спір з приводу оформлення права землекористування за МПП "Візит" через не врегулювання питання щодо забезпечення під`їзними шляхами та пожежним проїздом до будівлі магазину, належного МПП "Візит".
Також, судами встановлено, що з 06.02.2006 ТОВ   "Тріумф 2010" (правонаступник ЗАТ   "Тріумф") є власником торгово-адміністративного комплексу по вул. Митрополита Шептицького, 21а в м. Тернополі, загальною площею 1127,4 кв. м. Крім цього, ТОВ "Тріумф 2010" на праві власності належить незавершене будівництво будівлі, площею 207,3 кв. м та незавершене будівництво торгово-адміністративного комплексу "Блок "В", загальною площею 717,6 кв. м за цією ж адресою, що знаходиться на спірній земельній ділянці (кадастровий номер 6110100000:12:017:0117).
Позивач та відповідач-2 протягом тривалого часу вживали заходів до оформлення у встановленому законом порядку права землекористування з метою обслуговування приміщень комерційного призначення, що перебувають у них на праві власності, та впорядкування земельних відносин.
Земельна ділянка, на якій знаходяться об`єкти нерухомості відповідача-2, не була сформована як об`єкт цивільних прав органом місцевого самоврядування відповідно до положень Закону України "Про землеустрій", тому надання у користування такої земельної ділянки повинно було здійснюватися після отримання дозволу уповноваженого органу на розроблення та подальшого затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
За зверненням відповідача-2 Тернопільською міською радою прийнято рішення від 15.02.2013 №  6/29/77 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4585 га за адресою вул. Митрополита Шептицького, 21а ТОВ "Тріумф 2010", яким вирішено надати ТОВ "Тріумф 2010" дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою, з подальшою передачею в оренду терміном на 10 років.
Законність рішення міської ради №  6/29/77 від 15.02.2013 було предметом розгляду господарським судом у справі №  921/1072/13-г/4, порушеної 24.10.2013 за позовом МПП "Візит" до Тернопільської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "Тріумф 2010", проте, рішенням суду від 26.12.2013 позивачу відмовлено в задоволенні позову в частині визнання недійсним рішення.
У 2013 році ТОВ "Тріумф 2010" замовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою для обслуговування будівлі торгово-адміністративного корпусу з метою отримання її в оренду. В процесі розробки вказаний проект було погоджено з суміжними землекористувачами, крім МПП   "Візит", у зв`язку з чим розроблений проект землеустрою було погоджено відділом Держземагенства у місті Тернополі та Управлінням містобудування, архітектури та кадастру виконавчого комітету Тернопільської міської ради з встановленими обмеженнями на використання земельної ділянки та сервітутом. Згідно з графічними матеріалами проекту відведення земельної ділянки, кадастрового номеру земельної ділянки, зокрема, в таблиці переліку охоронних зон і обмежень, визначено земельну ділянку площею 0,0056 га на право проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.
Поряд з цим, узгоджувальною комісією Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів розглядався спір щодо погодження меж земельної ділянки, площею 0,4585 га всіма суміжними землекористувачами, у зв`язку з відмовою підписати Акт погодження меж зі сторони власника нежитлової будівлі по вул. Живова, 9 у м.   Тернополі МПП "Візит", за результатами якого вирішено погодити межі земельної ділянки за адресою: вул. Митрополита Шептицького, 21а, м. Тернопіль, зазначені в технічній документації із землеустрою на користування ТОВ "Тріумф 2010" без підпису в Акті погодження меж зі сторони МПП "Візит" та зобов`язано ТОВ "Тріумф" забезпечити проїзд до приміщень МПП "Візит" шляхом укладення договору земельного сервітуту.
Розроблений проект землеустрою ТОВ "Тріум 2010" після усунення зауважень було передано на розгляд та подальше затвердження відповідачу-1.
Рішенням тридцять дев`ятої сесії шостого скликання Тернопільської міської ради від 29.11.2013 №6/39/62 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,4585 га за адресою вул. Митрополита Шептицького, 21а ТОВ "Тріумф 2010", затверджено проект землеустрою та надано в оренду земельну ділянку (кадастровий №6110100000:120170117) площею 0,4585 га для обслуговування будівлі торгово-адміністративного комплексу за адресою: вул. Митрополита Шептицького, 21а.
17.12.2013, на виконання зазначеного рішення ради, між Тернопільською міською радою та ТОВ "Тріумф 2010" укладено Договір оренди землі, який 22.01.2014 зареєстровано в Книзі записів факту реєстрації за № 5101. 22.01.2014 підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, а 24.01.2014 здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки згідно Договору оренди землі (відомості підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав №   54742850 від 09.03.2016).
Рішення Тернопільської міської ради №  6/39/62 від 29.11.2013 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4585 га за адресою вул. Митрополита Шептицького, 21а ТОВ "Тріумф" оскаржувалося МПП "Візит" до адміністративного суду, проте, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 провадження у справі №  607/22810/13 було закрито з огляду на непідвідомчість даного спору адміністративним судам України.
У зв`язку із закриттям провадження у адміністративній справі №607/22810/13, МПП   "Візит" звернулося з відповідним позовом до Господарського суду Тернопільської області з метою захисту права на землекористування земельною ділянкою площею 0,0340 га, обґрунтовуючи свої вимоги висновком експертизи №640/14-2 від 10.11.2014, проведеної в ході розгляду Тернопільським міськрайонним судом адміністративної справи, яким, як вважає позивач, підтверджується, що відповідачу-2 розраховано та надано в оренду земельну ділянку більшої площі, ніж це необхідно для обслуговування адміністративної будівлі, за рахунок земельної ділянки, що перебуває у користуванні МПП "Візит" та є проїздом до приміщення магазину, яке належить МПП "Візит" на праві власності і є єдиним можливим під`їздом до даного об`єкту нерухомості, чим порушено право на землекористування.
Враховуючи зазначені доводи позивача на обґрунтування своїх вимог, судом апеляційної інстанції ухвалою суду від 14.11.2018 було призначено додаткову комплексну судову земельно-технічну та будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.
Згідно з висновком експертів за результатами додаткової судової експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи №25047/18-41/3679/20-41 від 31.01.2020, зроблено наступні висновки: 
- проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ "Тріумф 2010" для обслуговування будівлі торгово-адміністративного корпусу в м. Тернопіль, вул. Митрополита Шептицького, 21 а, розроблений ТОВ "СМП Геодезія" у 2013 році, містить певні невідповідності вимогам земельного законодавства, чинного станом на 30.11.2013, в частині його складу та змісту. Проте, такі невідповідності не впливають на результати заходів, передбачених досліджуваним Проектом землеустрою;
- технічно можливим є один варіант для облаштування проїзду транспорту та проходу, в тому числі для забезпечення пожежного заїзду до будівлі МПП "Візит". Площа такого проїзду транспорту та проходу становить 0,0189 га.
З огляду на те, що на земельну ділянку, яка використовується позивачем для обслуговування належного йому на праві власності магазину, не здійснено розроблення відповідної технічної документації, з поданням її на розгляд Тернопільській міській раді, незважаючи на отримання підприємством дозволу міської ради на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування об`єкту нерухомості (на підставі рішення від 17.03.2014 у справі №  6/45/94) та враховуючи відсутність земле-кадастрової інформації з висновками інженерів-геодезистів, зроблених на основі проведення топографо-геодезичних робіт всієї спірної та прилеглої земельної ділянки, суди дійшли висновку щодо неможливості встановлення дійсних обставин порушення прав позивача як суміжного землекористувача оскаржуваним рішенням міськради №  6/39/62 від 29.11.2013.
Виходячи з положень частини 2 статті 19 Конституції України, статей 24, 25, частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статті 21 Цивільного кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. 
З урахуванням зазначеного, судами не встановлено обставин невідповідності оскаржуваного рішення Ради вимогам земельного законодавства та відсутності компетенції у вказаного органу місцевого самоврядування.
Також, суди вказали на те, що позовні вимоги, предметом яких є оскарження рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі в оренду земельної ділянки, тобто ненормативного акту, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не можуть бути задоволені, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом його виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності (право володіння) земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах, тобто, Договорі оренди землі від 17.12.2013.
Разом з тим, право на земельну ділянку, про захист якого просить позивач як власник чи користувач такої ділянки, повинно підтверджуватися відповідними документами, у розумінні положень статей 116, 125, 126 Земельного кодексу України. Враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, якою він користується, тому суди дійшли висновку, що вимоги про захист прав землекористувача у обраний ним спосіб не підлягають задоволенню за недоведеністю порушеного права.
За змістом частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду переглядає у касаційному порядку судові рішення, лише якщо правовідносини у справі, що розглядається, є подібними до тих правовідносин, які склалися між сторонами в іншій справі, в якій Верховний Суд сформулював висновок щодо застосування норми права, на який посилався скаржник у касаційній скарзі.
При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де аналогічними (тотожними, аналогічними, подібними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №   910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №   2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 по справі №   372/4583/14-ц).
Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Як уже зазначалося, скаржник посилається на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №  32/563, зокрема, положень статей 116, 214, частини 5 статті 120 Земельного кодексу України, оскільки у даній справі міська рада, з порушенням прав позивача, який набув право користування земельною ділянкою в силу прямої вказівки закону (ставши власником нерухомості, розміщеної на цій земельній ділянці), здійснила передачу частини спірної земельної ділянки відповідачу-2.
Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, і матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття касаційного провадження у справі № 921/72/16-г/17 з огляду на таке.
Предметом оскарження у даній справі є рішення Тернопільської міської ради №6/39/62 від 29.11.2013 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4585 га за адресою: вул. Митрополита Шептицького, 21а ТОВ   "Тріумф", відповідно до якого земельну ділянку, площею 0,4585 га за кадастровим №6110100000:120170117, розташовану за вказаною адресою, передано для обслуговування будівлі торгово-адміністративного комплексу в орендне користування ТОВ "Тріумф 2010", а також визнання недійсним Договору оренди, укладеного на підставі оскаржуваного рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №  32/563 (провадження №  12-172гс18), на яку скаржник посилається як на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, розглянуто позовні вимоги ТОВ "Торговий дім "Рибалка" до Київської міської ради, Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання за позивачем права оренди земельної ділянки, визнання укладеним договору оренди землі та зобов`язання зареєструвати його в установленому законом порядку, та з урахуванням встановлених судами обставин, і зокрема, відсутності рішення Київради про передачу позивачеві в оренду для експлуатації та обслуговування нежилих приміщень земельної ділянки, тобто відсутності волевиявлення орендодавця на виникнення орендних земельних правовідносин, що виключає можливість передачі цієї земельної ділянки в користування (оренду) ТОВ "ТД "Рибалка" шляхом укладення з ним відповідного договору оренди, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права і дійшли помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову про визнання права оренди земельної ділянки та визнання укладеним відповідного договору оренди за відсутності рішення органу місцевого самоврядування про передачу її в користування (оренду).
За результатами розгляду справи №  32/563, Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що відповідно до положень статей 116, 123, 124 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та до державної реєстрації забороняється (стаття 125 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на спірній земельній ділянці (2004 рік)).
Також, Великою Палатою Верховного Суду у справі №  32/563 зроблено висновок, що порядок переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначено статтею 377 Цивільного кодексу України, приписи якої кореспондуються зі статтею 120 Земельного кодексу України, за змістом яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Враховуючи те, що в ході розгляду справи №  32/563, судами попередніх інстанцій не встановлено передачі Київрадою спірної земельної ділянки, належної до земельних ділянок комунальної власності, у власність чи в користування (оренду) будь-яким фізичним або юридичним особам, тому відсутні й підстави для переходу відповідного права власності чи користування (оренди) такою земельною ділянкою до власника зазначеного нерухомого майна (ТОВ   "ТД "Рибалка").
Враховуючи викладене, у контексті наведеного, відсутні підстави для висновку про те, що правовідносини у справі, що розглядається (№  921/72/16-г/17), та у справі, на яку посилається скаржник на обґрунтування підстав касаційного оскарження прийнятих у справі судових рішень, є подібними. Тобто, у справі, яка переглядається, та у справі, на постанову в якій посилається скаржник, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, матеріально-правове регулювання спірних правовідносин є різним.
Таким чином, правовідносини у цій справі, та у справі №  32/563, на яку посилається скаржник не є подібними, оскільки у цих справах є різними предмет та підстави заявлених вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, що сформували зміст спірних правовідносин та матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
При цьому, Суд відхиляє доводи касаційної скарги, що судами не враховано висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №  32/563 щодо застосування положень частини 5 статті 120 Земельного кодексу України в редакції від 01.01.2002, з огляду на те, що зазначена підстава не заявлялась позивачем у суді першої інстанції, а в силу імперативних приписів частини 3 статті 300 ГПК України у суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції; зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається, у зв`язку з чим зазначена підстава позову та доводи касаційної скарги не можуть бути предметом розгляду у суді касаційної інстанції.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі "Diya 97 v. Ukraine").
Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.
За таких обставин, доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій відповідних висновків Великої Палати Верховного Суду не підтвердилися, а касаційне провадження, яке відкрито на підставі пункту 1 частину 2 статті 287 ГПК України, підлягає закриттю.
Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не знайшла підтвердження після відкриття касаційного провадження, Суд, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України, дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Малого приватного підприємства "Візит" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 та на рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.09.2016 у справі №  921/72/16-г/17.
Керуючись статтями 234, 235, пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Малого приватного підприємства "Візит" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 та на рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.09.2016 у справі №  921/72/16-г/17 закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Суховий В.Г.

Судді                                                                                          Берднік І.С.

                                                                                          Міщенко І.С.