П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/4573/20	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Домусчі С.Д.,
                                – Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного  адміністративного суду від 03 серпня 2020  року, прийняте у складі суду судді Танцюри К.О. в місті Одеса по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування вимоги,- 

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування  вимоги Головного  управління ДПС  в  Одеській  області від  27 березня  2020 року  №Ф-148211-50.
  Рішенням Одеського окружного  адміністративного суду від 03 серпня 2020  року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС в Одеській області від 27 березня 2020 року №Ф-148211-50. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС  в  Одеській  області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням матеріального та процесуального права,  неповно з`ясовані обставини справи, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що з аналізу ст.7 Закону Закону  України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вбачається, що базою нарахування єдиного внеску є отримані доходи (кожний отриманий дохід є окремою базою нарахування єдиного внеску). Відносно фізичної особи - підприємця з 01.01.2017р. вказаним Законом внесені зміни до бази нарахування єдиного внеску та встановлено, що базою нарахування є не тільки дохід фізичної особи - підприємця, а сам факт реєстрації фізичної особи - підприємцем без отримання доходу за певний період. Так, якщо фізична особа - підприємець не отримала дохід у звітному році, то такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим законом. У  зв`язку  з  викладеним, на  думку  апелянта,  отримана позивачем заробітна плата як найманого працівника та факт реєстрації його фізичною особою - підприємцем без отриманого від підприємницької діяльності доходу є різними базами нарахування єдиного внеску, які не виключають один одного.
Позивач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.04.2005р. ОСОБА_1 зареєстрований, як  фізична особа-підприємець. 22.05.2020р. до Єдиного   державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань   внесено запис №25560003012026 про припинення його підприємницької діяльності (а.с.17-18).
Наказом директора Одеської загальноосвітньої школи №63 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради від 04.05.2016р. №45-к ОСОБА_1   прийнято   на роботу   двірником з 04.05.2016р. (а.с.30).
Згідно довідок про доходи від 26.05.2020р. №№181, 182, 183, 184 ОСОБА_1 сплачувалась у період 2017- травень 2020 року заробітна плата, з відрахуванням обов`язкових    платежів (а.с.32-35).
Як   вбачається з відомостей    Реєстру   застрахованих   осіб Державного   реєстру   загальнообов`язкового   державного соціального страхування (форма ОК-7), яка містить інформацію про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб, з червня 2015 року по квітень 2020 року міститься інформація про сплату єдиного внеску щодо позивача (а.с.36-37).
27.03.2020 р. Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) ОСОБА_1 №Ф-148211-50, а саме недоїмки   зі сплати єдиного внеску у розмірі 29294,44грн.(а.с.25).
Вважаючи вказану податкову вимогою протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач підприємницьку діяльність не здійснював і доходи від неї не отримував, та одночасно у спірний період (2017-2020) перебував у трудових відносинах з Одеською загальноосвітньою школою №63 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради, яка і сплачувала відповідний єдиний внесок, вимога від 27 березня 2020 року №Ф-148211-50 спричиняє подвійну його сплату, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску, відповідно є протиправною та підлягає скасуванню.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі – ПК України) в частині компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб щодо адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі – Закон №2464-VI).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
В пунктах 3 і 10 частини першої цієї статті розкрито поняття застрахованої особи як фізичної особи, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок, а страхувальників як роботодавців та інших осіб, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
До платників єдиного внеску включено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої цієї ж статті).
Водночас, відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.
Натомість, щодо порядку сплати єдиного внеску фізичною особою - підприємцем, яка є найманим працівником, та за яку роботодавець сплачує єдиний внесок до Пенсійного фонду України, склалася стала практика Верховного Суду, висновки якого, згідно вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Так, Верховний Суд, зокрема, у постановах від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), від 04 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), від 17 серпня 2020 року (справа №120/1765/19-а)  висловив правову позицію, згідно з якою метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Отже, саме задля досягнення вищевказаної мети збору Єдиного внеску законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. З огляду на викладене фізична особа - підприємець зобов`язана сплачувати Єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником Єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору Єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний. Інше тлумачення норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» спричинило б подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що оскільки ОСОБА_1 підприємницьку діяльність не здійснював і доходи від неї не отримував, та одночасно у спірний період (2017-2020) перебував у трудових відносинах з Одеською загальноосвітньою школою №63 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради, яка і сплачувала відповідний єдиний внесок, вимога Головного управління ДПС в Одеській області від 27 березня 2020 року №Ф-148211-50 є протиправною та підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020  року – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного  адміністративного суду від 03 серпня 2020  року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування вимоги – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     С.Д. Домусчі

Суддя:                                                                                     І.О. Турецька