П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/7155/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Божук Д.А.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
15 листопада 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Курка О. П.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Меджибіжської селищної територіальної виборчої комісії Хмельницького району Хмельницької області про визнання протиправною, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
10 листопада 2020 року ОСОБА_1 (кандидат на посаду селищного голови Меджибізької селищної ради) звернувся до суду з позовом до Меджибіжської селищної територіальної виборчої комісії Хмельницького району Хмельницької області, в якому просив:
- визнати протиправними та скасувати постанови Меджибіжської селищної територіальної виборчої комісії Хмельницького району Хмельницької області №№ 37, 38 від 30 жовтня 2020 року про встановлення підсумків голосування з місцевих виборів 25 жовтня 2020 року на посаду селищного голови Меджибіжської селищної ради на безперервному засіданні з 25.10.2020 по 30.10.2020;
- визнати вибори Меджибіжського селищного голови 25 жовтня 2020 року у єдиному одномандатному селищному виборчому окрузі такими, що не відбулися.
Водночас, позивач просив поновити строк для оскарження рішень Меджибіжської селищної територіальної виборчої комісії, який, на його переконання, був пропущений з поважних причин.
Обгрунтовуючи поважність причин пропуску строку, встановленого для оскарження рішень виборчої комісії, позивач відзначає, що протоколи про встановлення результатів голосування та постанови Меджибіжської селищної територіальної виборчої комісії Хмельницького району Хмельницької області №37, №38, які датовані 30 жовтням 2020 року, ним були отримані лише 05 листопада 2020 року і відповідно не могли бути оскаржені у встановлені строки. 
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. 
Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного дослідження обставини справи та без врахування доводів, на які покладався позивач.
Серед іншого апелянт зазначив, що строк для подання ним позовної заяви у даній справі мав обраховуватись з моменту отримання ним оскаржуваних протоколів та постанов виборчої комісії, а не з моменту їх прийняття відповідачем.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2020 року розгляд справи призначено на 11:00 год. 15 листопада 2020 року.
У вказаний час сторони в судове засідання не з`явились, поважних представників у судове засідання не направили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. 
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи врегульовані статтею 313 КАС України.
Так, частиною 1 статті 313 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди повинні організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (SHULGA v. UKRAINE, №16652/04, §28, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів (MUSIYENKO v. UKRAINE, №26976/06, §24, ЄСПЛ, від 20 січня 2011 року).
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Відповідно до пункту 1 та 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи дану категорію справи та скорочені строки розгляду, а також достатність доказів в матеріалах справи для вирішення питання про правомірність залишення судом першої інстанції позовної заяви без розгляду, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами
Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у виборчих спорах немає необхідності з`ясування обставин щодо дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів, оскільки момент початку строку визначається днем прийняття рішення, вчинення дії або допущення бездіяльності. Таке правове становище дозволяє чітко визначити початок строку звернення до суду для вирішення виборчих спорів, який не залежить від суб`єктивного сприйняття позивачем моменту порушення його права чи інтересу.
Колегія суддів погоджується з таким обгрунтуванням суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення адміністративного позову без розгляду, з огляду на наступне.
В силу ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст.38 Конституції України закріплено право громадян брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Відповідно до ст.69 Конституції України народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії.
Згідно з ст.71 Конституції України вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Виборцям гарантується вільне волевиявлення.
Як передбачено п.20 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються організація і порядок проведення виборів і референдумів.
В свою чергу, спеціальним законом, який відповідно до Конституції України визначає гарантії права громадян на участь у виборах, регулює підготовку та проведення виборів Президента України, народних депутатів України, депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, сільських, селищних, міських, районних у містах рад, сільських, селищних, міських голів, є Виборчий кодекс України.
Постановою Верховної Ради України від 15 липня 2020 року № 795-IX "Про призначення чергових місцевих виборів у 2020 році" призначено чергові вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів (крім визначених пунктами 2 і 3 цієї Постанови) на неділю, 25 жовтня 2020 року.
Згідно з ч.2 ст.6 Виборчого кодексу України основні виборчі права громадян України включають: 1) право вільно обирати (право голосу на виборах); 2) право бути обраним.
Відповідно до ст.20 Виборчого кодексу України виборчий процес це здійснення протягом встановленого цим Кодексом періоду часу суб`єктами, визначеними статтею 22 цього Кодексу, виборчих процедур, пов`язаних із підготовкою і проведенням відповідних виборів, встановленням та офіційним оголошенням (офіційним оприлюдненням) їх результатів.
Відповідно до ч.1 ст.22 Виборчого кодексу України суб`єктом виборчого процесу відповідних виборів є: 1) виборець, який має право голосу на відповідних виборах; 2) виборча комісія, уповноважена здійснювати підготовку і проведення відповідних виборів; 3) партія (організація партії), яка висунула кандидатів на відповідних виборах; 4) кандидат, зареєстрований для участі у відповідних виборах у порядку, встановленому цим Кодексом; 5) офіційний спостерігач від кандидата чи партії (організації партії) суб`єкта відповідного виборчого процесу або від громадської організації, зареєстрований у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з ч.1-5 ст.63 Виборчого кодексу України рішення, дії чи бездіяльність, що стосуються виборчого процесу, можуть бути оскаржені до суду або до виборчої комісії.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності, що стосуються виборчого процесу, до суду, а також розгляд та вирішення справ судом здійснюються в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.
Дана категорія справ відноситься до окремих категорій термінових адміністративних справ щодо особливості провадження у справах стосовно оскарження рішень, дій або бездіяльності виборчих комісій, комісій з референдуму, членів цих комісій (ст.273 КАС України).
Строк подання позовної заяви у виборчому спорі визначається згідно з особливостями, встановленими статтями 270 та 273 КАС України. 
Зокрема, статтею 273 КАС України визначені особливості провадження у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності виборчих комісій, комісій з референдуму, членів цих комісій.
Ці норми є спеціальними щодо інших норм КАС України, а тому мають пріоритет під час вирішення виборчих спорів.
На обчислення строків, встановлених статтею 273 КАС України, не поширюються правила частин другої - десятої статті 120 цього Кодексу. 
Строки, встановлені цією статтею, обчислюються календарними днями і годинами.
Зокрема, строк подання позовної заяви у виборчому спорі визначається ч.ч. 6-8 ст. 273 КАС України.
Позовну заяву до адміністративного суду щодо вирішення виборчого спору може бути подано у п`ятиденний строк з дня прийняття рішення, вчинення дії або допущення бездіяльності (ч. 6 ст. 273 КАС України). Цей строк є загальним.
Важливим елементом усіх строків є момент їх початку, який визначається днем прийняття рішення, вчинення дії або допущення бездіяльності. Це перша відмінність строку звернення до суду щодо вирішення виборчих спорів від строку звернення до суду в інших спорах адміністративної юрисдикції, в яких, як правило, цей строк обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.
Отже, у виборчих спорах немає необхідності з`ясування обставин щодо дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Таке правове становище дозволяє чітко визначити початок строку звернення до суду для вирішення виборчих спорів, який не залежить від суб`єктивного сприйняття позивачем моменту порушення його права чи інтересу.
Днем бездіяльності є останній день встановленого законом строку, в який мало бути вчинено дію або прийнято рішення (ч. 4 ст. 270 КАС України). Тобто першим днем строку для подання позовної заяви у виборчому спорі щодо оскарження бездіяльності є день, що настає за останнім днем, у який суб`єкт виборчого процесу мав вчинити дію або прийняти рішення.
Строки подання позовних заяв щодо виборчих спорів є абсолютними і їх не може бути поновлено (ч. 5 ст. 270 КАС України), в тому числі незалежно від того, коли позивач дізнався про прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності.
Судова колегія зауважує, що фактично предметом позову є визнання протиправними та скасування постанов Меджибіжської селищної територіальної виборчої комісії Хмельницького району Хмельницької області №№ 37, 38 від 30 жовтня 2020 року про встановлення підсумків голосування з місцевих виборів 25 жовтня 2020 року на посаду селищного голови Меджибіжської селищної ради на безперервному засіданні з 25.10.2020 по 30.10.2020. Друга вимога про визнання виборів Меджибіжського селищного голови 25 жовтня 2020 року у єдиному одномандатному селищному виборчому окрузі такими, що не відбулися, фактично є похідною від першої вимоги.
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до постанови Меджибізької селищної територіальної виборчої комісії Хмельницького району Хмельницької області №37 від 30.10.2020 постановлено наступне:
1. Вважати обраним Меджибізьким селищним головою ОСОБА_2 , який набрав найбільшу кількість голосів (965, що складає 30% голосів виборців, що проголосували).
2. Результати голосування Меджибізькій селищній ТВК оприлюднити у газеті “Летичівська газета”, а також на офіційному сайті Меджибізької селищної ради.
3. Протокол з результатами виборів розмістити на стенді ТВК .
Відповідно до постанови Меджибізької селищної територіальної виборчої комісії Хмельницького району Хмельницької області №38 від 30.10.2020 постановлено таке:
1. Вважати обраними депутатів (згідно переліку).
2. Результати голосування Меджибізькій селищній ТВК оприлюднити у газеті “Летичівська газета”, а також на офіційному сайті Меджибізької селищної ради.
3. Протокол з результатами виборів розмістити на стенді ТВК .
Як встановлено судом, позивач з приводу бездіяльності відповідача щодо оприлюднення виборчою комісією результатів голосування не звертався. 
Судом першої інстанції встановлено, що 01.11.2020 о 10:30 на сайті Меджибізької громади (https://medzhybizka-gromada.gov.ua/news/1604220271/) оприлюднено повідомлення про результати виборів селищного голови Меджибізької селищної ради та депутатів Меджибізької селищної ради.
Дана обставина, знайшла своє підтвердження в ході розгляду справи судом першої інстанції, не була спростована в ході апеляційного перегляду справи, та, на переконання судової колегії, є загальновідомим фактом, який не потребує додаткового доказування.
Тобто, початком обліку строку для оскарження постанов відповідача є день їх оприлюднення - 01 листопада 2020 року, як вірно зазначив про це суд першої інстанції.
Та обставина, що ОСОБА_1 , не будучи обізнаним із фактом оприлюднення виборчою комісією результатів голосування та взагалі його заперечуючи, дізнався про існування протоколів та постанови результатів виборів, які відбулися 25 жовтня 2020 року, лише 05 листопада 2020 року, судовою колегією до уваги не приймається. В даному випадку, має місце суб`єктивне трактування позивачем як норм процесуального законодавства, так і  обставин справи, що по суті є неприпустимим та не може бути враховано при розгляді даної справи.
Необізнаність позивача з нормами виборчого та відповідно адміністративного законодавства, які встановлюють алгоритм дій учасників виборчого процесу, не може бути підставою для звільнення останнього від відповідальності за власну бездіяльність. 
До того ж, як зазначено вище, у виборчих спорах немає необхідності з`ясування обставин щодо дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. 
На разі, початок строку звернення до суду для вирішення виборчих спорів не залежить від суб`єктивного сприйняття позивачем моменту порушення його права чи інтересу.
Відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду, позивач звернувся із позовом суду 10 листопада 2020 року, при цьому, останнім днем подачі позовної заяви щодо оскарження постанов виборчої комісії від 30.10.2020 є 05.11.2020, тобто позивач звернувся до суду із пропуском строку, передбаченого частиною 6 статті 273 КАС України, що є наслідком залишення таких позовних вимог без розгляду.
Також, як наслідок, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про необхідність залишення без розгляду і похідної позовної вимоги - про визнання виборів Меджибізького селищного голови 25 жовтня 2020 року у єдиному одномандатному селищному виборчому окрузі такими, що не відбулися. 
З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду, а тому позов підлягав залишенню без розгляду.
В свою чергу, норми передбачені ст.270 КАС України є імперативними і зобов`язують суд застосувати процесуальні наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду у разі порушення строків оскарження.
Крім того, законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Крім того, згідно з ч.1,3 ст.45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.8 КАС України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України" принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Крім того, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Разом з тим, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).
Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).
У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо залишення позовної заяви (адміністративного позову) без розгляду.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Частиною 9 статті 273 КАС України встановлено, що суд приймає позовну заяву щодо рішення, дії чи бездіяльності виборчої комісії, комісії з референдуму або члена відповідної комісії до розгляду незалежно від сплати судового збору. У разі несплати судового збору на момент вирішення справи суд одночасно вирішує питання про стягнення судового збору відповідно до правил розподілу судових витрат, встановлених цим Кодексом.
Підпунктом 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на ухвалу суду розмір судового збору становить один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України "Про Державний бюджет на 2020 рік" встановлено, що станом на 01 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2102 грн.
Враховуючи, що при поданні апеляційної скарги судовий збір відповідачем сплачено не було, а доказів наявності пільг щодо сплати судового збору матеріали справи не містять, колегія суддів, відповідно до приписів статті 139 КАС України, дійшла висновку про необхідність стягнення з апелянта судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2102 грн.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року - без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНПП НОМЕР_1 ) на користь Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, код ЄДРПОУ 26255795) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2102,00 (дві тисячі сто дві) гривні.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Постанова суду складена в повному обсязі  15 листопада 2020 року.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Курко О. П.    Гонтарук В. М.