Справа № 344/3027/19 
Провадження № 22-ц/4808/1454/20 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря        Бойчук Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Малетина Андрія Ярославовича на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Шамотайлом О.В. 13 листопада 2020 року в м. Івано-Франківську у справі за позовом ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , до Комунального підприємства «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», ОСОБА_23 про визнання недійсним протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку та договору про надання послуг з управлінням будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд,
в с т а н о в и в:
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 6 жовтня 2020 задоволено позов ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , до КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», ОСОБА_23 про визнання недійсним протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку та договору про надання послуг з управлінням будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд.
15 жовтня 2020 року від представника ОСОБА_24 - адвоката Малетина А.Я. на адресу Івано-Франківського міського суду надійшла заява по винесення додаткового рішення по справі щодо стягнення з відповідачів на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13500,00 грн.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13 листопада 2020 року в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_24 - адвокат Малетин А.Я. подав апеляційну скаргу. Вважає її незаконною та протиправною з огляду на наступне.
Так, при винесенні оскаржуваної ухвали суд порушив норми процесуального права, а саме пункт перший частини другої статті 137 ЦПК України, в якому зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Крім того, судом при винесенні ухвали не застосовано актуальну правову позицію Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі №992/445/19, в якій чітко зазначено, що відшкодуванню підлягають послуги на правничу допомогу незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Вказує на те, що ОСОБА_1 почала сплачувати за надану правничу допомогу і станом на дату подання апеляційної скарги сплатила 6500,00 грн., про що свідчать квитанції до прибуткових касових ордерів.
Просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду від 13 листопада 2020 року та постановити додаткове рішення, яким заяву задовольнити та стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу.
КП «Теплий дім» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги з огляду на те, що позивачем у позовній заяві вказувалось, що сума витрат буде складатись тільки із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. А представником позивача при заявлені витрат у розмірі 13500,00 грн. не доводилось про неможливість передбачення ним понесення витрат саме у такому розмірі. Вказує також на те, що заява подана поза межами процесуальних строків. Крім того, посилається на відсутність документів, які б підтверджували понесені позивачем витрати саме у заявленому її представником розмірі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду – залишити без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_25 доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, наведених у ній.
Представник відповідача КП «Теплий дім» Жиляк М.Д. проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду залишити без змін.
Відповідач ОСОБА_23 в судове засідання не з`явився, попередньо подавши заяву про розгляд справи без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та її представника та представника відповідача КП «Теплий дім», дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Івано-Франківського міського суду від 6 жовтня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , до Комунального підприємства «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», ОСОБА_23 про визнання недійсним протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку та договору про надання послуг з управлінням будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд. Визнано недійними Протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 від 03.11.2016 року та Договір №04-24/214 від 07.09.2017 року про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, укладений між Комунальним підприємством «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (надалі перейменованого на Комунальне підприємство «Теплий дім») та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 в особі уповноваженого ОСОБА_23 (т.2, а.с. 143-149).
12 жовтня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_25 подав заяву про ухвалення додаткового рішення по справі, просив стягнути на користь ОСОБА_1 13500,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу, які вона має понести в зв`язку з розглядом справи в суді (т.2, а.с. 170).
До заяви долучено Угоду ІФ №18/03/2019 від 25 березня 2019 року, укладену між ОСОБА_1 та адвокатом Малетиним А.Я., що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 11 січня 2019 року №001445, за змістом якої замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання надати правничу допомогу щодо оскарження рішення загальних зборів співвласників (т.2, а.с. 171).
Згідно з Актом про надання професійної правничої допомоги від 6 жовтня 2020 року виконавець надав, а замовник прийняла наступні послуги з професійної правничої допомоги: підготовка позовної заяви – 4000,00 грн. (витрачений час – 8 год.); підготовка відповіді на відзив – 1500,00 грн. (витрачений час – 3 год.) та участь у судових засіданнях у справі №344/3027/19 – 8000,00 грн. (8 засідань) (т.2. а.с. 172).
Представником ОСОБА_1 – ОСОБА_25 долучено також квитанцію до прибуткового касового ордера №12/12-20 від 21 грудня 2020 року про сплату нею 4000,00 грн. за правову допомогу по підготовці позову.
Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували сплату ОСОБА_1 коштів за отримання професійної правничої допомоги, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх стягнення на її користь.
Однак, апеляційний суд не може погодитись в повній мірі з таким висновком суду з огляду на наступне.
Відповідно до пункту третього частини першої, частин другої-четвертої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частини перша-друга статті 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт дванадцятий частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт перший частини другої статті 137 ЦПК України).
Таким чином, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні вимог представника позивача про відшкодування судових витрат з огляду на відсутність доказів їх сплати.
Водночас, зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
У такому випадку суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.
Так, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.
Так, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
Так, із матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві позивачем було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом справи та які вона просила стягнути з відповідача у розмірі 6000,00 грн. (т.1, а.с. 4). Подаючи заяву про ухвалення додаткового рішення, представник позивача просив стягнути 13500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу (т.2, а.с. 170).
Відповідач КП «Теплий дім» подало до суду першої інстанції клопотання про зменшення (відмову) у стягненні витрат на професійну правничу допомогу (т.2, а.с. 176-177), а також скористалось своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в яких посилалось на відсутність доказів понесення позивачем витрат у заявленому її представником розмірі, у зв`язку з чим просило в задоволенні заяви відмовити.
За таких обставин, оскільки згідно наданого позивачем розрахунку витрат на правничу допомогу адвоката, Угоди про надання правничої допомоги від 25 березня 2019 року та Акту виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги від 6 жовтня 2020 року, судом встановлено, що дані витрати є не співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, тобто мають частково компенсуватися в силу статті 137 ЦПК України, тому вимоги заяви щодо стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу в розмірі 13500,00 грн. підлягають частковому задоволенню в розмірі 5000,00 грн. (по 2500,00 грн. з кожного).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Малетина Андрія Ярославовича задовольнити частково.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 13 листопада 2020 року скасувати та постановити нову.
Заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Малетина Андрія Ярославовича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_23 (ІПН: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. на відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.
Стягнути з Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради «Теплий дім» (ЄДРПОУ: 35277442, адреса: вул. Незалежності, 161, м. Івано-Франківськ, 76002) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. на відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча:                                                                О.О. Томин 
Судді:                                                                        Г.П. Мелінишин
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 29 грудня 2020 року.