Постанова                                              
Іменем України      
 
04 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 472/1283/17
провадження № 61-40920св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Фаловської І. М., Штелик С. П., 
  
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1  (відповідач за зустрічним позовом),
відповідачі:  ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом), Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- Веселинівська районна державна адміністрація Миколаївської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області, у складі судді Кучерявенка С. С., від 03 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області, у складі колегії суддів: Лисенка П. П., Галущенка О. І., Серебрякової Т. В., від 18 червня 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»    № 460-IX від 15 січня 2020 року, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2017 року  ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання наказів Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області незаконними та їх скасування, скасування державної реєстрації права власності.
 
Позовна заява ОСОБА_1  мотивована тим, що 20 липня 2016 року він звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовним розміром 2 га ріллі, із земель сільськогосподарського призначення, розташованої у межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.
 
22 серпня 2016 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 14-7641/14-16-СГ такий дозвіл був наданий і на його підставі він замовив та розробив проект землеустрою.
 
Наказом № 14-9661/14-17-СГ від 18 липня 2017 року проект землеустрою було затверджено і йому надано у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4821780600:03:000:0639, яка підлягала реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
 
У подальшому він звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно щоб зареєструвати своє право власності на виділену йому земельну ділянку, проте рішенням державного реєстратора № 36380897 йому було відмовлено у зв`язку з реєстрацією такого права за іншим суб`єктом права, а саме за ОСОБА_2 .
 
Посилаючись на зазначені обставини та вказуючи про те, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою та наказ про затвердження документації та надання останньому у власність прийнято з порушенням процедури відведення новоствореної земельної ділянки, формування та передання її у власність, порушують його права на отримання спірної земельної ділянки у власність, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 14-4854/14-17-СГ від 21 квітня 2017 року про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та наказ № 14-9117/14-17-СГ від 29 червня 2017 року про затвердження проекту землеустрою і надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки з кадастровим номером 4821780600:03:000:0639, а також скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_2 .
 
У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання незаконним та скасування наказу про затвердження проекту землеустрою ОСОБА_1 .
 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 14-4854/14-17-СГ від 21 квітня 2017 року йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, а наступним наказом № 14-9175/14-17-СГ від 29 червня 2017 року - затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району, кадастровий номер 4821780600:03:000:0639.
 
Оскільки наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 14-9661/14-17-СГ від 18 липня 2017 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 4821780600:03:000:0639, у власність ОСОБА_1 не відповідає вимогам земельного законодавства і порушує його право власності на земельну ділянку, просив визнати незаконним та скасувати зазначений наказ щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 4821780600:03:000:0639 у власність ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2018 року задоволено позовні вимоги  ОСОБА_1 .
 
Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за № 14-4854/14-17-СГ від 21 квітня 2017 року про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована за межами населеного пункту на території Катеринівської сільської ради Веселинівського району, площею 2 га для ведення особистого селянського господарства.
 
Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за № 14-9117/14-17-СГ від 29 червня 2017 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 без зміни цільового призначення земельної ділянки площею 2 га, з кадастровим номером 4821780600:03:000:0639, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Катеринівської сільської ради Веселинівського району та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 4821780600:03:000:0639.     
 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порядок надання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації не передбачає його проведення спочатку у разі, якщо на одну й ту ж саму земельну ділянку претендують кілька осіб - заявників і щодо однієї з них, яка звернулася раніше й на момент звернення не мала конкурентів, вже прийнято рішення про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 18 червня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.  
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених  ОСОБА_1  позовних вимог та безпідставності зустрічного позову.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про незаконність оспорених наказів та необхідність скасування державної реєстрації права власності з метою ефективного відновлення порушених прав позивача та відповідно відхилення зустрічного позову у зв`язку з тим, що ці вимоги носять взаємовиключний характер з первісним позовом.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У липні 2018 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 18 червня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, а позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи, не надали належної оцінки доводам заявника, якими обґрунтовувалися заперечення та вимоги зустрічного позову.
 
Зокрема, ухвалюючи рішення у справі, місцевим судом було неправильно застосовано положення статей 118, 122 ЗК України.
 
Залишено поза увагою місцевим судом й те, що його право власності на спірну земельну ділянку було вже зареєстровано і ця обставина не перешкоджає  ОСОБА_1 отримати земельну ділянку у межах норм безоплатної приватизації, адже чинним законодавством не передбачено обов`язкової передачі у власність конкретно визначеної земельної ділянки.
 
Доводи відзиву на касаційну скаргу 
 
ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
06 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою та зупинено виконання рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2018 року до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.
 
Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі № 472/1283/17 (провадження             № 61-40920св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.
 
13 квітня 2020 року справу розподілено судді-доповідачу Грушицькому А. І.
 
24 вересня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що 20 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га ріллі за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованих у межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації.
 
Розглянувши   вказане клопотання Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області видало наказ № 14-4761/14-16-СГ від 22 серпня 2016 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою вищезазначеної земельної ділянки.
 
Після виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_1 погодив його в порядку, визначеному статтею 186-1 ЗК України, та звернувся до відділу у Веселинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із заявою про реєстрацію земельної ділянки, (реєстраційний номер звернення ЗВ-4803743682017). 
 
Державний кадастровий реєстратор, перевіривши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване підприємство «ГЕОКАДАСТР», вимогам законодавства, 28 березня 2017 року здійснив державну реєстрацію земельної ділянки, присвоїв кадастровий номер земельній ділянці 4821780600:03:000:0639 та видав на підтвердження державної реєстрації заявнику витяг за номером НВ-4803221242017 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який містить всі відомості про неї, внесені до Поземельної книги та кадастровий план, як складову частину витягу.
 
Державним кадастровим реєстратором було повернуто заявникові документацію із землеустрою з проставленою позначкою про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру.
 
У подальшому ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із заявою про затвердження проекту та відведення земельної ділянки у власність.
 
Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області наказом № 14-9661/14-17-СГ від 18 липня 2017 року затвердило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га в тому числі ріллі площею 2 га (кадастровий номер 4821780600:03:000:0639) із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району.
 
У зв`язку із затвердженням та наданням у власність земельної ділянки ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора з метою реєстрації права власності на вищезазначену земельну ділянку. У державній реєстрації права власності йому було відмовлено з підстав наявних суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав, право власності на оспорювану земельну ділянку зареєстровано за іншим суб`єктом права.
 
06 березня 2017 року до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області звернувся ОСОБА_2 із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Катеринівської сільської ради Веселинівського району.
 
Розглянувши подане ОСОБА_2 клопотання Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області видало наказ № 14-4854/14-17-СГ від 21 квітня 2017 року про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення документації із землеустрою земельної ділянки. 
 
У подальшому ОСОБА_2 подав проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на затвердження. 
 
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 14-9117/14-17-СГ від 29 червня 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Катеринівської сільської ради Веселинівського району, кадастровий номер 4821780600:03:000:0639.
 
На підставі вищезазначеного наказу 14 липня 2017 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на земельну ділянку (номер запису про реєстрацію 21460790).
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно зі статтями 12,  81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
 
Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.
 
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 
У пункті «б» частини першої статті 81 ЗК України зазначено, що однією 
з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є безоплатна їх передача із земель державної і комунальної власності.
 
Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
 
Вказана норма надає право громадянам набувати у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, до яких належать сільськогосподарські та несільськогосподарські угіддя.
 
У відповідності до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
 
Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.
 
Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). 
 
Згідно із частиною  сьомою вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
 
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що вказаний перелік, закріплений у частині 7 статті 118 ЗК України, є вичерпний.
 
Пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.
 
Частиною четвертою статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
 
Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області є територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, який уповноважений здійснювати передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Зокрема, до таких повноважень входить затвердження проектів землеустрою.
 
Передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом виконавчої влади з цього питання (стаття 123 ЗК України).
 
Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених               статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
 
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
 
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
 
Згідно із приписами статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. 
 
Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у статті 126 ЗК України.
 
Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені статтею 152 ЗК України.
 
За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
 
Частинами першою - п`ятою статті 79-1 ЗК України передбачено що, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.
 
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
 
Згідно з частинами третьою - п`ятою, восьмою та дев`ятою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» особа, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноважена нею особа з метою здійснення державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подає: заяву; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документацію із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. 
 
Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви перевіряє відповідність документів вимогам законодавства, за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.
 
На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.
 
При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.
 
На момент звернення ОСОБА_2 із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вже було видано наказ про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
 
На час видачі Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області наказу від 21 квітня 2017 року № 14-4854/14-17-СГ про надання ОСОБА_2  дозволу на розроблення документації із землеустрою земельної ділянки, передана йому в подальшому у власність земельна ділянка вже була сформована, оскільки 28 березня 2017 року державний кадастровий реєстратор, перевіривши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений за замовленням ОСОБА_1 , здійснив державну реєстрацію земельної ділянки, присвоїв кадастровий номер земельній ділянці 4821780600:03:000:0639 та видав на підтвердження державної реєстрації заявнику витяг за номером НВ-4803221242017 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який містить всі відомості про неї, внесені до Поземельної книги та кадастровий план, як складову частину витягу.
 
Метою розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є її індивідуалізація (конкретизація). Здійснення такої індивідуалізації, зокрема, дозволяє здійснити формування земельної ділянки. Якщо земельна ділянка сформована, то відсутні підстави для розробка проекту землеустрою щодо відведення цієї ж земельної ділянки та його затвердження.
 
Дії позивача щодо отримання земельної ділянки у власність були послідовними, своєчасними, з дотриманням вимог законодавства, а тому є правомірними.
 
Відсутність належної перевірки, формальний підхід до розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, його погодження створили передумови для порушення прав ОСОБА_1 на отримання земельної ділянки, яка у встановленому законом порядку сформована за його заявою та поданими ним документами.
 
Твердження заявника про те, що право ОСОБА_1 на отримання земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації не порушено є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом майнового права на отримання конкретно визначеної земельної ділянки з її індивідуальними лінійними параметрами, що були визначені за його заявою, ним дотримано визначену законодавством процедуру отримання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
 
Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод.
 
Подати позов до суду про захист свого законного інтересу може будь-яка особа, яка звернулася до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність. Можливість задоволення такого позову залежить від істотних обставин кожної конкретної правової ситуації, зокрема від добросовісності поведінки усіх зацікавлених осіб, обізнаності їх про інтереси інших осіб щодо цієї земельної ділянки тощо.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 та залишаючи без задоволення зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив правильний висновок про незаконність оспорених наказів та необхідність скасування державної реєстрації права власності з метою ефективного відновлення порушених прав позивача та відповідно відхилення зустрічного позову у зв`язку з тим, що ці вимоги носять взаємовиключний характер з первісним позовом.
 
Вказане узгоджується із правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 31 липня 2019 року у справі № 472/1286/17-ц (провадження № 61-42797св18), від 11 вересня 2019 року у справі 
№ 472/1284/17 (провадження № 61-39982св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 472/659/17 (провадження № 61-39640св18), від 23 січня 2020 року у справі № 472/1291/17 (провадження № 61-41908св18), від 23 січня 2020 року у справі № 472/1281/17 (провадження                            № 61-37481св18), від 29 січня 2020 року у справі № 472/1289/17 (провадження № 61-39642св18), від 20 березня 2020 року у справі № 472/1290/17 (провадження № 61-43828св18).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
За правилами частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення -       без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
 
Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 18 червня 2018 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2018 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	В. С. Висоцька	
 	 	
Судді	А. І. Грушицький	
 	 	
 	Є. В. Петров	
 	 	
 	І. М. Фаловська	
 	 	
 	С. П. Штелик