РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року
м. Рівне

Справа № 562/4054/19
Провадження № 22-ц/4815/1079/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.
секретар судового засідання - Пиляй І. С.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Дерманська Перша сільська рада Здолбунівського району Рівненської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 липня 2020 року у складі судді Кушніра О. Г., ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області про визнання за ним право власності у порядку спадкування за заповітом - на право на земельну частку (пай) на території Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області площею 1,97 умовних кадастрових гектарів для ведення особистого селянського господарства, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовуючи тим, що оригінал сертифікату не зберігся, а отримати дублікат неможливо.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що позивачем при зверненні до суду було пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 71, 74 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, а також тим, що позивачем не було надано доказів звернення до державних органів з метою отримання дубліката втраченого сертифікату на право на земельну частку (пай).

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на майно, в тому числі, на земельну частку (пай) на території Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області розміром 1,97 умовних кадастрових гектарів. Додає, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_3 був виданий сертифікат на право на земельну ділянку (пай) серії РВ № 0077732 по КСП «Дерманське» Дерманської Першої сільської ради, обліковий запис в книзі реєстрації № 6125. Вказане підтверджується довідкою Управління Держгеокадастру у Здолбунівському районі Рівненської області від 27.11.2017 року. Зазначає, що він є спадкоємцем за заповітом, своєчасно прийняв спадщину після смерті тітки та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08 квітня 2000 року; інші спадкоємці відсутні. Доводить, що не може реалізувати своє право на спадщину через нотаріуса, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на право на земельну ділянку (пай), оригінал сертифікату не зберігся. Вказує, що у відділі Здолбунівському районному відділу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області йому підтвердили, що видати дублікат сертифікату неможливо, про що надає копію відповіді від 10.08.2020 року приєднує до апеляційної скарги і зазначає, що раніше не міг надати даний документ, оскільки ні в суду, ні у відповідача не виникало жодних сумнівів щодо неможливості отримати дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай). Вважає, що оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку отримувати свідоцтво про право на спадщину протягом якогось строку, то порушення його прав відбулося з того моменту, коли було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Стверджує, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 січня 2020 року винесена нотаріусом вже тоді, коли позов було подано до суду, і саме йому стало відомо про порушення його прав, а відтак строк позовної давності ним не пропущено. З наведених міркувань просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. 

У поданому відзиві на апеляційну скаргу Дерманська Перша сільська рада Здолбунівського району Рівненської області вказує, що відповідач подавав до суду першої інстанції заяву про визнання позову, оскільки позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 згідно заповіту, інших спадкоємців немає. ОСОБА_1 своєчасно прийняв спадщину і йому видавалося свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08.04.2000 року. Зазначає, що ніколи не існувало спору щодо того, що ОСОБА_2 належало на праві власності на земельну частку (пай) на території Дерманська Перша сільська рада Здолбунівського району Рівненської області розміром 1,97 умовних кадастрових гектарів. Також її не виключали зі списку пайовиків. Земельна ділянка значиться в схемі розпаювання, визначено її розміри та склад. Крім того, у зв`язку з тим, що сертифікати на право на земельну частку (пай) видавалися в одному екземплярі, вони не зберігаються в сільській раді чи Держгеокадастрі, а тому неможливо видати дублікат сертифікату. Дерманська Перша сільська рада Здолбунівського району Рівненської області не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 15 березня 1995 року на ім`я позивача ОСОБА_1 його тіткою, ОСОБА_2 , складено заповіт, посвідчений секретарем виконкому Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області та зареєстрований у реєстрі за №17, за яким усе належне їй майно заповіла ОСОБА_1 (а.с. 6). Заповіт не змінений та не скасований.

Як вбачається із довідки Здолбунівського районного відділу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 27 листопада 2017 року, на ім`я ОСОБА_3 19 грудня 1996 року був виданий Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_8 по КСП «Дерманське» Дерманської Першої сільської ради (обліковий запис в Книзі Реєстрації №6125) площею 1,97 умовних кадастрових гектари загальною вартістю 77 635,78 грн.: в тому числі, рілля 77 169,54 грн., сіножаті - 466,24 грн. (а.с. 7).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області (а.с. 5).

Згідно з пунктами 4, 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції від 16 січня 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Спірні правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, а тому при їх вирішенні судом підлягають до застосування норми ЦК Української РСР.

Відповідно до положень статті 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. 

Згідно ст. 548 ЦК Української РСР, придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (п.2 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР).

Як вбачається із наявного в матеріалах справи Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 (а.с. 8). Свідоцтво про право власності на спадщину видано нотаріусом ОСОБА_1 на будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, як встановлено судом, спадкодавиці ОСОБА_2 за життя належало право на земельну частку (пай) в розмірі 1,97 умовних кадастрових гектари загальною вартістю 77 635,78 грн. по КСП «Дерманське» Дерманської Першої сільської ради.

Її право на земельну частку (пай) підтверджене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_8.

Вищезазначеною довідкою Здолбунівського районного відділу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 27 листопада 2017 року підтверджено, що взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) державні акти на право власності на землю не видавалися, кадастрові номери цим ділянкам не присвоювалися, що, у свою чергу, свідчить про те, що вищезазначений сертифікат серії НОМЕР_8 є належним доказом права власності ОСОБА_2 на земельний пай, а відтак, є складовою спадкової маси.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Закону України  «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

З роз`яснень, які містяться в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель,  переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Що стосується застосування місцевим судом положень закону про позовну давність, то апеляційний суд приходить до переконання, що в цій справі позивач не пропустив строк звернення до суду за захистом своїх прав.

Так, відповідно до ст. 71 ЦК УРСР, дія якого поширюється на спірні правовідносини, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно ст. 76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення 
права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. 
Враховуючи, що метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом ( не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 своєчасно прийняв спадщину після смерті своєї тітки, ОСОБА_2 , про що свідчить наявність спадкової справи № 254, заведеної Здолбунівською державною нотаріальною конторою Рівненської області.

Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною 
конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення 
шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом
свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає (ст. 561 ЦК УРСР).

Чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено обов`язку отримувати свідоцтво про право на спадщину у визначений період чи строк.

З огляду на це, апеляційний суд доходить висновку, що порушення прав позивача відбулося з моменту отримання ним відмови у вчиненні нотаріальних дій, зокрема, винесення Здолбунівською державною нотаріальною конторою Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Львів) постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 49/02-31 від 28.01.2020 року (а.с. 18).

На цей час справа вже перебувала в суді, і за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою 27.12.2019 року, було відкрито провадження ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2019 року.

Наведене свідчить, що позивачем при зверненні до суду не пропущено строку позовної давності.

Задовольняючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що відповідач у справі - Дерманська Перша сільська рада Здолбунівського району Рівненської області - не заперечує проти задоволення позовних вимог та вважає їх обґрунтованими і підставними.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом - на право на земельну частку (пай), доведеність їх належними, достатніми і достовірними доказами та необхідність їх задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 липня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області про визнання права власності земельну частку (пай) в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Здолбунівським РВ УМВС України в Рівненській області 15.02.1996 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 на земельну частку (пай) на території Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області загальною площею 2,07 га, з яких: 1,99 га - рілля (масив 7 , ділянка НОМЕР_5 ), 0,08 га сінокіс (масив 38 , ділянка НОМЕР_7 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Боймиструк С. В.

                                                                       Гордійчук С. О.