ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року 
м. Харків
Справа № 643/5823/20
Провадження № 22-ц/818/4956/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
Суддів Бурлака І.В., Маміної О.В.,
Учасники справи :
Позивач:                Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
Відповідач:             ОСОБА_1 , 
                              
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Московського районного суду міста Харків від 17 серпня 2020 року (суддя Мельникова І.Д.), -

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.11.2006 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку» складає між ним і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. 

Свої зобов`язання за вказаним договором ОСОБА_1 належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 22.03.2020 утворилась заборгованість у сумі 59917,48 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 32855,83 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України 13139,74 грн., заборгованості за пенею у розмірі 10592,51 грн., а також штрафу (фіксована частина) 500 грн. та штрафу (процентна складова) 2829,40 грн. 

Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати в розмірі 2102.00 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харків від 17 серпня 2020 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 32855,83 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення в частині відмови у стягненні процентів, пені та штрафу скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що відповідач укладення кредитного договору не оспорював, не довів, що підписуючи анкету-заяву ознайомлювався з іншими умовами та правилами, ніж ті, які містяться в матеріалах справи. З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто фактично погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. 

Банк надав відповідачу кредит, який повернуто не було, отже виходячи з суті правочину, його відплатності проценти підлягають стягненню. 

Зазначає щодо відсутності підстав для застосування висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 без обґрунтованих заперечень відповідача та відповідних доказів проти вимог Банку.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги позивач також вказує на те, що у заяві позичальника було встановлено розмір базової процентної ставки 3% на місяць. 

З урахуванням даних про виникнення прострочки та строку дії картки вважає, що з відповідача мають бути стягнуті проценти за відсотками за період з 01.03.2019 року по 31.12.2019 року у розмірі 10053,88 грн.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Рішення в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується і судом апеляційної інстанції не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 06.11.2006 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір без номеру, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява складає між ним і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві та, що відповідач ознайомлений та згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку».

Згідно з наданим банком розрахунком, ОСОБА_1 станом на 22.03.2020 року має заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 59917,48 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 32855,83 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит за ст.625 ЦК України 13139,74 грн., пені у розмірі 10592,51 грн., а також штрафу (фіксована частина) 500 грн. та штрафу (процентна складова) 2829,40 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків та неустойки , суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем документи не підтверджують  погодження між сторонами умов кредитування та наявності заборгованості в частині нарахування відсотків та неустойки. 

Повністю погодитися з висновками суду першої інстанції судова колегія не може.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 

За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на кредитну картку.

Згідно довідки, яка міститься на аркуші справи 52, ОСОБА_1 за кредитним договором було надано кредитні картки за номерами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_5 зі строком дії останньої - до грудня 2019 року.

ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами, про що свідчить виписка з карткового рахунку (а.с.18-50).

Однак кредитні кошти у строк до 31 грудня 2019 року не повернув.

Обгрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення відсотків, нарахованих за ст.625 ЦК України та неустойки, банк в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідач, здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Доводи про приєднання ОСОБА_1 до Умов та правил надання банківських послуг на колегія суддів не приймає.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку , розміщені на сайті банку не можна вважати невід`ємною частиною спірного договору, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Беручи до уваги те, що строк кредитування відповідає строку дії картки – до 31 грудня 2019 року, банк має право на стягнення відсотків за користування кредитом з моменту прострочення і до закінчення строку кредитування; після настання цього терміну у банку виникає право на стягнення відсотків за ст.625 ЦК України.

В заяві позичальника від 06.11.2006 року передбачена базова процентна ставка за кредитом 3% на місяць.

Проте вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, які передбачені умовами договору, банк в позовній заяві не заявляв; просив стягнути відсотки, нараховані за ст.625 ЦК України станом на 22.03.2020 року.

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом після спливу строку кредитування, тому має право на стягнення відсотків за ст.625 ЦК України у розмірі 3% річних від простроченої суми, оскільки інше не встановлено договором.

Сума процентів за ст.625 ЦК України за період з 01.01.2020 по 22.03.2020 року складає : 32855,83 грн. х 3% х /365 днів х 82 дні прострочки = 220,83 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Вимоги про стягнення неустойки у вигляді пені та штрафів є необґрунтованими, оскільки доказів на підтвердження того, що сторони у письмовому вигляді обумовили її розмір та порядок нарахування, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, а позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» - частковому задоволенню та стягненню з відповідача відсотків, нарахованих за ст.625 ЦК України у сумі 220,83 грн.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскаржувана сума позовних вимог становить 59917,48 - 32855,83 = 27061 грн.

Судом апеляційної інстанції задоволено позовних вимог на суму 220,83 грн., що складає 0,8% від оскаржуваної суми.

Оскільки АТ «ПриватБанк» за подання апеляційної скарги було сплачено 3153 грн., 0,8% від цієї суми – 25,22 грн. підлягає відшкодуванню відповідачем у зв`язку із частковим задоволенням вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. 141, 367, 368, ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України,  суд –
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харків від 17 серпня 2020 року  в частині стягнення відсотків, нарахованих за ст.625 ЦК України – скасувати та позовні вимоги Аціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 в цій частині – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Аціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відсотки, нараховані за ст.625 ЦК України за кредитним договором № б/н від 06.11.2006  року у сумі 220 (двісті двадцять) гривень 83 копійки.

Решту позовних вимог - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Аціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у сумі 25 (двадцять п`ять) гривень 22 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                                                          С.С. Кругова

Судді                                                                                              І.В.Бурлака

                                                                                           О.В.Маміна