УХВАЛА

29 жовтня 2020 року 
Київ
справа №9901/311/20
адміністративне провадження №П/9901/311/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Головуючого судді Коваленко Н.В., 
суддів: Стародуба О.П., Кравчука В.М., Єзерова А.А., Чиркіна С.М.,
за участю секретаря судового засідання Буденка В.В., 
учасники справи:
представники позивача - Полянський Д.С., Комісаренко А.В.,
представник відповідача - Мовіле О.С.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕЙМАСТЕР" до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України в частині,
УСТАНОВИВ:
23.09.2020 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшли матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕЙМАСТЕР" (далі - ТОВ "ПЕЙМАСТЕР", Товариство, позивач) до Президента України (далі - відповідач), у якій позивач просить визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 14.05.2018 №126/2018 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 травня 2018 року "Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)"" в частині введення в дію пункту №427 Додатку до рішення Ради національної безпеки і оброни України від 02.05.2018 (далі - Указ №126/2018, спірний Указ).
Ухвалою Верховного Суду від 24.09.2020 позовну заяву залишено без руху, оскільки Товариство звернулось до адміністративного суду з пропуском строку, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) і позивачем не порушувалось питання про поновлення цього строку.
У надісланій на виконання вищенаведеної ухвали Верховного Суду заяві позивач просив поновити йому строк звернення до адміністративного суду та відкрити провадження у справі.
В обґрунтування цієї заяви ТОВ "ПЕЙМАСТЕР" посилалось на те, що Указ Президента України від 02.05.2018 №126/2018 є актом індивідуальної дії у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України і має бути доведений до позивача або опублікований в порядку, передбаченому для офіційного оприлюднення нормативно-правових актів.
Проте, як стверджує Товариство, оскаржуваний Указ позивачу не надсилався та у будь-який спосіб до його відома не доводився.
Крім того, позивач вказував, що Указ №126/2018 також не публікувався в порядку, передбаченому для офіційного оприлюднення нормативно-правових актів
У своїй заяві позивач, окрім іншого, наголошував на тому, що публікація Указу від 02.05.2018 №126/2018 частиною, без друку текстів Додатків до рішення РНБО, які вводяться в дію таким Указом, не є належним опублікуванням даного Указу.
Зважаючи на відсутність публікації Додатків №1 та №2 до Рішення РНБО в офіційному друкованому виданні Президента України, позивач не був обізнаний, що він є включеним до списку у Додатку 2 до Рішення РНБО.
Позивачем 03.05.2020 було направлено лист на адресу Президента України з проханням надати роз`яснення щодо переліку осіб, вказаних у Додатках 1 та 2 до Рішення РНБО.
У відповідь, 24.07.2020 було отримано лист Офісу Президента України від 14.07.2020  №42-01/218, яким позивача було повідомлено, що його запит переслано до Апарату РНБО України.
Листом Апарату РНБО України від 29.07.2020 №1913/14-06/2-20, отриманим позивачем 07.08.2020, позивача було повідомлено що він включений до Додатку №2 (під номером 427) Рішення РНБО, введеного в дію Указом №126/2018.
З огляду на викладене, позивач вважає, що до цього моменту він об`єктивно не знав та не міг дізнатися про порушення його прав оскаржуваним Указом.
Ухвалою Верховного Суду від 08.10.2020 Товариству поновлено строк звернення до адміністративного суду й відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду на 29.10.2020 о 10:00 годині.
Розглядаючи заяву ТОВ "ПЕЙМАСТЕР" про поновлення строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів виходила з того, що на стадії відкриття провадження у справі суд обмежений можливістю з`ясування обставин, що вказують на поважність причин пропуску строку звернення до суду, а тому вважає на цій стадії достатніми обґрунтування позивача про поважність причин його пропуску та наявність підстав для його поновлення.
При цьому Судом зауважено, що відповідно до частини четвертої статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
В ухвалі про відкриття провадження у справі Верховний Суд також звернув увагу й на наявність підстав для вирішення питання дотримання строків звернення позивачем до суду, передбачених статтею 122 КАС України, в судовому засіданні.
20.10.2020 у автоматизованій системі документообігу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому наголошується, що така подана позивачем з пропуском строку звернення до адміністративного суду й підстави для поновлення цього строку, наведені ТОВ "ПЕЙМАСТЕР", на думку Президента України, є неповажними, у зв`язку з чим відповідач просить залишити позовну заяву Товариства без розгляду.
Аргументуючи свою позицію відповідач посилається на те, що оскільки оскаржуваний Указ оприлюднено в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник Президента України" від 19.05.2018 №13, то перебіг строку звернення до адміністративного суду з даним позовом починається саме з цього часу. 
Крім цього, відповідач зазначає, що, як вбачається з пункту 3 оскаржуваного Указу, він набирає чинності з дня його офіційного опублікування, тобто, на переконання Президента України, шестимісячний строк, встановлений статтею 122 КАС України, закінчився 19.10.2018, тоді як з позовом до суду Товариство звернулося лише 23.09.2020.
Вказує відповідач й на те, що починаючи від дати офіційного опублікування спірного Указу Товариство, у разі наявності наміру здійснювати фінансово-господарську чи іншу діяльність на території України не могло не знати або не довідатися, що цей акт Глави держави порушує, чи обмежує його права, а також про те, що строк на його оскарження повинен відраховуватися від дати оприлюднення.
Відповідач звертає увагу й на те, що Указ №126/2018 розміщений на офіційному веб-сайті Президента України разом з усіма додатками до рішення РНБО, роздруківка з якого і була додана до позовної заяви.
У відзиві на позовну заяву, окрім іншого, наголошується, що позивач так і не зазначив з якої дати він дізнався про порушення його прав та причин неможливості звернення до Офісу Президента України та/або РНБО для відповідних роз`яснень чи вчинення будь-яких дій з моменту прийняття оскаржуваного Указу, які б свідчили про незгоду з таким актом або інших дій, спрямованих на поновлення порушених прав.
23.10.2020 ТОВ "ПЕЙМАСТЕР" подало до Верховного Суду відповідь на відзив, у якому позивач вказує на необґрунтованість тверджень відповідача стосовно наявності підстав для залишення позову без розгляду, просить позов задовольнити у повному обсязі.
У відповіді на відзив позивач зазначає, що сам же відповідач підтвердив той факт, що спірний Указ мав бути оприлюднений в офіційних друкованих джерелах та що таким джерелом є інформаційний бюлетень "Офіційний вісник Президента України".
Позивач вкотре звертає увагу на те, що оскаржуваний ним акт Глави держави дійсно було надруковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник Президента України", однак без додатків №1 і №2 до Рішення РНБО, а тому, на думку ТОВ "ПЕЙМАСТЕР", вищевикладене не дає підстав стверджувати про належне і повне оприлюднення Указу №126/2018 й це унеможливило ознайомлення з таким документом у тому обсязі, який давав би реальну можливість встановити, що він стосується прав та охоронюваних законом інтересів Товариства.
У судове засідання з`явились представники позивача, які, посилаючись на раніше висловлені аргументи у позовній заяві, заяві про усунення недоліків та відповіді на відзив, висловили позицію про те, що строк звернення до адміністративного суду Товариством не пропущено, оскільки про порушення своїх прав останнє дізналось лише з листа Апарату РНБО України від 29.07.2020 №1913/14-06/2-20, отриманого позивачем 07.08.2020. Представники позивача вважають, що саме з цієї дати й слід відраховувати строк звернення до адміністративного суду, який, зважаючи на подання цього позову у вересні 2020 року, на їх переконання, не пропущено.
Додатково представники Товариства у судовому засіданні пояснили, що у ТОВ "ПЕЙМАСТЕР" відбулась зміна керівництва (директора) та складу засновників. Зокрема, зазначалось, що з 06.10.2018 призначено нового директора, а одноосібним засновником та власником ста відсотків статутного капіталу став ОСОБА_1 після досягнутих між учасниками Товариства корпоративних домовленостей.
У наданих суду поясненнях наголошується, що новопризначений директор Товариства займав цю посаду за сумісництвом і активної участі в управлінні Товариства не приймав, а лише один раз на рік звітував перед засновникам про його діяльність, наявність чи відсутність прибутку. За твердженнями представника позивача, не приймав активної участі в управлінні справами ТОВ "ПЕЙМАСТЕР" і один з його засновників - ОСОБА_1 , який дізнався про наявність застосованих до Товариства обмежувальних заходів випадково, після спроби перерахування коштів на рахунок, відкритий у банківській установі, у якій його усно повідомлено про спірний Указ.
Згодом позивачем була отримана й письмова відповідь з банківської установи, у якій відкриті рахунки Товариства, про те, що такі рахунки заблоковані починаючи з 24.05.2018 на підставі оскаржуваного Указу Глави держави, після чого відповідні письмові звернення було направлено на адресу відповідача та РНБО, отримано відповіді на них.
При цьому, як слідує зі слів представника позивача, Товариство упродовж 2018-2020 років господарської діяльності не здійснює.
Представник позивача вважає, що належним і офіційним оприлюдненням спірного Указу є його публікація у повному обсязі разом з додатками до рішення РНБО України, яке введено у дію, виключно в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник Президента України", а не у будь-якому іншому виданні або друкованому засобі масової інформації.
Представник відповідача, який з`явився у судове засідання, наполягав на залишенні позовної заяви без розгляду на підставі аргументів, наведених ним у відзиві на позовну заяву, а також наголошував на тому, що зміна керівника та складу засновників Товариства не можуть свідчити про поважний характер причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, який, на його переконання є дійсно пропущеним, оскільки повинен обчислюватися з дня офіційного опублікування і набрання чинності спірним Указом, тобто з 19.05.2018.
Надаючи пояснення у судовому засіданні представник відповідача вказував й про те, що додатки до рішення РНБО України, яке введено в дію спірним Указом, були доведені до відома позивача шляхом розміщення їх на офіційному веб сайті Глави держави. А тому у Товариства не було об`єктивних перешкод дізнатись про запровадження стосовно нього обмежувальних заходів та існування оскаржуваного акту індивідуальної дії, виданого Президентом України стосовно нього.
Представник відповідача також у судовому засіданні заявив усне клопотання про залишення даного позову без розгляду, проти задоволення якого представники позивача заперечили.
Так, частинами першою, другою, статті 122 КАС України установлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Варто наголосити, що право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, гарантує й стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР.
Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Процесуальний закон (стаття 123 КАС України) передбачає можливість поновлення строку звернення до адміністративного суду лише уразі, якщо цей строк було пропущено з поважних причин, однак не дає визначення терміна "поважні причини".
В той же час, у    рішенні Верховного Суду України від 13.09.2006 у справі №6-26370кс04    зазначено, що поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим.
Питання, пов`язані з оцінкою поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, неодноразово вирішувалось й Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 27.05.2020 у справі №9901/546/19, де у пунктах 29-35 вищевказаної постанови зазначено про таке.
Частиною другою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Аналіз положень вищеназваних джерел права в ракурсі висловленого Великою Палатою Верховного Суду правозастосування дає підстави стверджувати, що строк звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав та інтересів, й такий строк, у разі його пропуску, може бути поновлений лише з поважних підстав, наявність яких підтверджена відповідними доказами.
З матеріалів позовної заяви вбачається, що оскаржуваний Товариством Указ Глави держави видано 14.05.2018 і цей акт, згідно з пунктом 3 цього Указу, набрав чинності з дня його опублікування.
З метою впорядкування офіційного оприлюднення нормативно-правових актів, що їх приймають, зокрема Президент України, забезпечення регулювання суспільних правовідносин на основі чинних актів, запобігання перекрученням їх змісту, визначення порядку набрання ними чинності, відповідно до статті 57, частин другої та п`ятої статті 94, частини другої статті 102 Конституції України, Указом Президента України від 10.06.1997 №503/97 "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності" затверджено (далі - Указ №503/97) установлено, що закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України не пізніш як у п`ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях.
Указом №503/97 також визначено, що Офіційними друкованими виданнями є: "Офіційний вісник України"; газета "Урядовий кур`єр" (частина друга статті 1 Указу).
Частиною четвертою статті 1 Указу №503/97 встановлено, що офіційним друкованим виданням, в якому здійснюється офіційне оприлюднення законів, актів Президента України, є також інформаційний бюлетень "Офіційний вісник Президента України" (далі - "Офіційний вісник Президента України").
Визначення офіційного друкованого видання органів державної влади та органів місцевого самоврядування міститься й у Законі України від 23.09.1997 №539/97-ВР "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації" (далі також Закон №539/97-ВР), відповідно до статті 1 якого, офіційні друковані видання органів державної влади та органів місцевого самоврядування - видання, які спеціально видаються органами державної влади та органами місцевого самоврядування (відомості, бюлетені, збірники, інформаційні листки тощо) для інформування про свою діяльність.
Статтею 22 вищезазначеного закону регламентовано відносини, пов`язані з опублікуванням офіційних документів органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
За змістом частини першої статті 22 Закону України №539/97-ВР "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації", укази Президента України, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Комплексний аналіз вищевказаних положень законодавства у їх сукупності дає колегії суддів підстави для висновку, що офіційним оприлюдненням Указів Президента України слід вважати їх опублікування державною мовою в офіційних друкованих виданнях, а саме: в "Офіційному віснику України"; газеті "Урядовий кур`єр", інформаційному бюлетені "Офіційний вісник Президента України".
При цьому, колегія суддів відзначає, що вищезгаданими нормами законодавства не передбачено офіційне оприлюднення актів, прийнятих Президентом України, виключно і лише в Інформаційному бюлетені "Офіційний вісник Президента України", як помилково вважає представник позивача. Визначене законодавцем правове регулювання відносин, пов`язаних з офіційним оприлюдненням, зокрема, Указів Президента України, не містить прямої вказівки про обов`язок здійснювати таке оприлюднення виключно у друкованому виданні відповідного органу державної влади (у даному випадку Президента України) або заборони про можливість публікації в інших офіційних друкованих виданнях.
Застосована в Указі Президента України від 10.06.1997 №503/97, яким упорядковано відносини, пов`язані з офіційним оприлюдненням нормативно-правових актів, що їх приймають, зокрема Президент України, конструкція правових норм, свідчить про те, що Укази Глави держави (без розмежування їх на види, в залежності від предмету регулювання) не пізніш як у п`ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях, якими є "Офіційний вісник України", газета "Урядовий кур`єр", а також Інформаційний бюлетень "Офіційний вісник Президента України".
Чинним законодавством не передбачено й обов`язку Президента України іншим чином, аніж шляхом офіційного оприлюднення Указів, в тому числі тих, які є актами індивідуальної дії, доводити до відома осіб, яких ці акти стосуються, про їх існування.
Таким чином презюмується, що з дня офіційного оприлюднення Указів президента усі особи, яких вони стосуються, обізнані про існування таких актів.
Верховний Суд враховує, що Указ Президента України №126/2018 за своєю формою та змістом є актом індивідуальної дії, оскільки виданий відповідачем - суб`єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій та стосується прав та інтересів позивача - Товариства, його дія має визначений строк.
На цьому наголошено й в ухвалі Верховного Суду від 24.09.2020, якою позовну заяву Товариства залишено без руху, і не заперечується самим позивачем.
Отже, відповідно до положень статті 122 КАС України, Товариство мало право звернутись до адміністративного суду за оскарженням Указу №126/2018 упродовж  шестимісячного строку з дня, коли воно дізналося або повинно було дізнатися про порушення своїх прав чи інтересів.
Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Спірний Указ було опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник Президента України", 2018, №13 (19.05.2018), ст. 210, а отже Указ №126/2018 набрав чинності 19.05.2018.
Верховний Суд враховує, що у вищевказаному офіційному друкованому видані не було опубліковано додатків №1 і №2 до Рішення РНБО, яке введено в дію спірним Указом.
В той же час, оскаржуваний Указ було опубліковано й в "Офіційному віснику України", 2018, №43 (05.06.2018), ст. 1527, разом з додатками до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.05.2018 "Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", зокрема і пункт 427 додатка 2 стосовно ТОВ "Пеймастер" (сторінка 390).
Колегія суддів відзначає, що спірний Указ було розміщено й на офіційному веб-сайті Президента України разом з додатками за посиланням https://www.president.gov.ua/documents/1262018-24150. 
Як випливає з наведених у позовній заяві аргументів, ТОВ "Пеймастер" вважає, що Президент України порушив права Товариства і його охоронювані законом інтереси, видавши оскаржуваний Указ.
Тобто, про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатись у день офіційного оприлюднення спірного Указу і набрання ним чинності - 19.05.2018, й саме починаючи з цього дня слід обчислювати встановлений процесуальним законом шестимісячний строк, упродовж якого Товариство мало право оскаржити такий акт Президента України в судовому порядку. Цей строк закінчився 19.11.2018.
Зважаючи на викладене, колегія суддів не бере до уваги доводи представника позивача про те, що зміна керівника Товариства, яка мала місце 06.10.2018, вплинула на можливість своєчасно дізнатись про наявність спірного Указу та оскаржити його до суду в межах встановленого процесуальним законом шестимісячного строку. До того ж, такі обставини носять суб`єктивний характер, оскільки пов`язані з організацією господарської діяльності Товариства й не викликані дією об`єктивних і непереборних факторів, які б могли унеможливити або значно утруднити реалізацію права на судовий захист в порядку, встановленому КАС України.
Більше того, Рішенням РНБО, яке введено в дію спірним Указом, відносно позивача запроваджено такі види обмежувальних заходів, зокрема, блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; обмеження торговельних операцій; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності тощо.
У судовому засіданні представником позивача зазначено, що банківські рахунки Товариства були заблоковані 24.05.2018 і ці обставини учасниками справи визнаються і не заперечуються.
Отже Товариство, яке згідно з наданими стороною позивача витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не припинено у встановленому законом порядку, та здійснює свою господарську діяльність на території України, не могло упродовж періоду часу тривалістю більш ніж два роки не дізнатись про введення стосовно нього обмежувальних заходів, при тому, що відповідне рішення з додатками, у яких йшла мова й про Товариство, було оприлюднене в офіційному друкованому виданні (Офіційному віснику України) та опубліковане (розміщене) у повному обсязі на офіційному веб-порталі Президента України, перебувало у вільному, відкритому, необмеженому, безперешкодному, цілодобовому та безоплатному доступі.
Доказів того, що ТОВ "ПЕЙМАСТЕР" упродовж 2018-2020 років не здійснювало жодної господарської діяльності представниками Товариства надано не було.
За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про те, що позивач починаючи з дати офіційного опублікування спірного Указу (19.05.2018) мав реальну можливість дізнатись про те, що цей акт Президента України стосується його прав та інтересів, і на нього розповсюджується його дія.
Проте, ТОВ "Пеймастер" звернулось до суду лише 23.09.2020, що засвідчує відбиток штампу вхідної кореспонденції Верховного Суду, проставлений на першому аркуші позовної заяви, тобто більш ніж через рік і десять місяців з моменту закінчення строку, встановленого КАС України для судового оскарження спірного Указу та майже через два з половиною роки після набрання цим Указом чинності.
За наведеного, колегія суддів констатує, що вказані позивачем аргументи не зумовлюють поновлення строку звернення до адміністративного суду, а викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску такого строку був передчасним, оскільки оприлюднення спірного Указу в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник Президента України", 2018, №13 (19.05.2018), ст. 210 без додатків 1, 2 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.05.2018 "Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", не унеможливлювало ознайомлення з такими додатками в іншому офіційному друкованому виданні (Офіційному віснику України) або на офіційному веб - сайті Президента України.
Інших поважних підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду з посиланням на обставини об`єктивного і непереборного характеру, підтверджені доказами, Товариством не наведено й таких не вбачається з матеріалів позовного провадження.
Колегія суддів бере до уваги й те, що питання поновлення строку звернення до суду за схожих фактичних обставин у подібних правовідносинах вже вирішувалось Верховним Судом у справі №9901/68/20, який ухвалою від 19.03.2020 повернув позовну заяву особі, яка її подала, і таке судове рішення залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2020.
У відповідності до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
За правилами частини четвертої статті 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що даний позов підлягає залишенню без розгляду на підставі частини четвертої статті 123 та пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.
Керуючись статтями 24, 122, 123, 240, 266 КАС України,
УХВАЛИВ :
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕЙМАСТЕР" до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України в частині залишити без розгляду.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Повний текст ухвали складено 03.11.2020.

Головуючий суддя                                                                                Н.В. Коваленко

Судді:                                                                                                    О.П. Стародуб

                                                                                                    В.М. Кравчук

                                                                                                    А.А. Єзеров

                                                                                                    С.М. Чиркін