ПОСТАНОВА
Іменем України

29 жовтня 2020 року   
Київ
справа №500/2402/18
адміністративне провадження          №К/9901/29968/19 
                                                  №К/9901/32967/19
              
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Бившевої Л.І.,  Усенко Є.А., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу №500/2402/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина» до Головного управління ДФС у Тернопільській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито за касаційними скаргами Головного управління ДФС у Тернопільській області та Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року (суддя Баранюк А.З.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року (головуючий суддя - Гуляк В.В., судді: Гудим Л.Я., Шинкар Т.І.),- 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина» (далі за текстом - позивач, ТОВ «Агроцентр-Галичина») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області, правонаступником якого є Головне управління ДФС у Тернопільській області (далі за текстом- відповідач, ГУ ДПС), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі за текстом - третя особа, АТ «Приватбанк», Банк), в якому просило, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10 липня 2018 року № 0006311401, №0006291401.
В обґрунтування вимог адміністративного позову позивач вказує, що отримана на умовах договорів фінансового лізингу від банку техніка (трактор та сівалка) АТ «ПриватБанк» не поверталась, тому у ТОВ «Агроцентр-Галичина» відсутні підстави для нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість (далі - ПДВ) та виписки податкової накладної. Позивач наголошував, що договори фінансового лізингу станом на час подання позову не розірвані, недійсними не визнавались, за ними нараховуються лізингові платежі та штрафні санкції, а техніка залишається зареєстрованою за ТОВ «Агроцентр-Галичина». Позивач заперечував дійсність актів приймання-передачі трактора і сівалки, датованих 23 серпня та 28 серпня 2017 року. Крім того, позивач вважав, що контролюючим органом під час проведення перевірки було допущено численні процедурні порушення.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року, адміністративний позов задоволено.
Вирішуючи спір, суди встановили, що між ТОВ «Агроцентр-Галичина» (Лізингоодержувач) та АТ «Приватбанк» (Банк) було укладено договір фінансового лізингу №DNH2FLО6483 від 1 квітня 2016 року, відповідно до умов якого Банк здійснює придбання у власність у ТОВ «Приват лізинг» і передає Лізингоодержувачу, а Лізингоодержувач приймає від Банка в платне користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки на умовах фінансового лізингу трактор CLAAS-Ахіоп940. Вартість майна становить 4799017,82 грн, ПДВ - 959803,57 грн, усього до сплати 5758821,39 грн. Авансовий платіж у сумі 576722,19 грн Лізингоодержувач сплатив у день укладання договору (том 1 а.с. 32-36).
Також, між ТОВ «Агроцентр-Галичина» (Лізингоодержувач) та АТ «Приватбанк» (Банк) було укладено договір фінансового лізингу №DNH2FLО6528 від 21 квітня 2016 року, відповідно до умов якого Банк здійснює придбання у власність у ТОВ «Приват лізинг» і передає Лізингоодержувачу, а Лізингоодержувач приймає від Банка в платне користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки на умовах фінансового лізингу комбіновану сівалку фірми AmazoneCirrus 6001. Вартість комбінованої сівалки становить 1202534,45 грн, ПДВ - 240506,89 грн, усього до сплати 1443041,34 грн. Авансовий платіж у сумі 289641,34 грн Лізингоодержувач сплатив у день укладання договору (том 1 а.с. 37-42).
15 лютого 2018 року АТ «Приватбанк» подало до Офісу великих платників ДФС України додаток 8 до податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2018 року, в якому заявило про незареєстровану продавцем товарів TOB «Агроцентр-Галичина» в ЄРПН податкову накладну за серпень 2017 року на загальну суму ПДВ 1021613,20 грн (том 1 а.с. 130).
Керуючись нормами підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 ПК України ГУ ДФС видано наказ від 4 червня 2018 року №1161 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки», відповідно до якого наказано провести документальну позапланову виїзну перевірку TOB «Агроцентр-Галичина» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках із АТ «Приватбанк» у період з 1 серпня 2017 року по 31 серпня 2017 року (том 1 а.с. 26).
Наказом ГУ ДФС у Тернопільській області від 12 червня 2018 року №1208 «Про продовження терміну проведення перевірки» продовжено терміни проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «Агроцентр-Галичина» на два робочих дні з 12 червня 2018 року (том 1 а.с. 27).
За наслідками проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Агроцентр-Галичина» складено акт перевірки від 20 червня 2018 року №1728/19-00-14-01/37556849 (том 1 а.с. 18-24).
Перевіркою встановлено порушення:
- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 ПК України, внаслідок чого позивачем занижено податок на додану вартість всього за серпень 2017 року на суму 1021220,20 грн та завищено від`ємне значення за серпень 2017 року на суму 393,00 грн;
- підпунктів 201.1, 201.10 статті 201, пункту 11 підрозділу 2 розділу XX ПК України та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року № 1307, а саме TOB «Агроцентр-Галичина» не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкову накладну за серпень 2017 року на суму ПДВ 1021613,20 грн, на операції з постачання ПАТ КБ «Приватбанк».
Таких висновків контролюючий орган дійшов за наслідками дослідження в ході проведення перевірки копій документів: договорів фінансового лізингу, графіків лізингових платежів, актів приймання-передачі трактора і сівалки від 28 серпня 2017 року, наданих Офісом великих платників податків ДФС. Відповідач встановив, що станом на 8 червня 2018 року заборгованість ТОВ «Агроцентр-Галичина» за договором №DNH2FLО6483 від 1 квітня 2016 року становила 5182099,20 грн, а за договором №DNH2FLО6528 від 21 квітня 2016 року - 1153400 грн. З посиланням на акти приймання-передачі від 28 серпня 2017 року, ГУ ДФС дійшло висновку, що за невиконання умов договорів фінансового лізингу АТ «Приватбанк» вилучило у ТОВ «Агроцентр-Галичина» трактор CLAAS Ахіоп 940, вартість якого становила 4107363 грн, ПДВ - 821472,60 грн, всього - 4928835,60 грн, та комбіновану сівалку AmazoneCirrus 6001, вартість якої становила 1000703 грн, ПДВ - 200140,60 грн, всього - 1200843,60 грн.
На підставі вказаного акта перевірки відповідач 10 липня 2018 року склав податкові повідомлення-рішення (том 1 а.с. 25, 82):
- №0006291401, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1531830 грн, в тому числі 1021220 грн - за податковими зобов`язаннями, 510610 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;
- №0006311401, яким позивачу нарахування штрафу у розмірі 510806,50 грн за порушення строків складення та реєстрації в ЄРПН податкової накладної за серпень 2017 року на суму ПДВ 1021613,20 грн.
В ході розгляду справи Тернопільський окружний адміністративний суд ухвалою від 4 квітня 2019 року витребував у АТ «Приватбанк» наступну інформацію: чи були розірвані або припинені в інший спосіб договори фінансового лізингу; якщо дані договори були розірвані або припинені в інший спосіб, зазначити на якій підставі та надати на підтвердження цього належні докази; зазначити, що слугувало підставою для подання до Офісу великих платників податків ДФС додатку 8 до податкової декларації з ПДВ за січень 2018 року, в якому заявлено про незареєстровану ТОВ «Агроцентр-Галичина» в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної за серпень 2017 року на загальну суму ПДВ 1021613,20 грн.
Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність доводів позивача про протиправність наказу на проведення перевірки та її незаконного проведення. Водночас, суд вважав помилковими висновки контролюючого органу про необхідність здійснення позивачем донарахування податкового зобов`язання з ПДВ за наслідками операцій з постачання на користь АТ «Приватбанк», оскільки факт повернення техніки, що є предметом договорів лізингу, не підтверджено належними доказами ні відповідачем, ні третьою особою.
Апеляційний суд залишив без змін рішення суду першої інстанції, повністю погодившись із викладеними у ньому висновками. 
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ГУ ДПС подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення і прийняти нове рішення про відмову в позові. 
Касаційна скарга обґрунтована доводами, що фактично дублюють висновки та мотиви, наведені в акті перевірки від 20 червня 2018 року №1728/19-00-14-01/37556849.
АТ «Приватбанк» також не погодилось з рішеннями судів попередніх інстанцій, подало касаційну скаргу, в якій посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів і вимог касаційної скарги скаржник вказує, що судами процитовано доводи позивача, проте не вказано, чим спростовуються аргументи відповідача та третьої особи. Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). В день підписання акта приймання-передачі майна лізингоодержувач зобов`язаний був скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її у встановленому законом порядку. Скаржник вважає безпідставними висновки судів попередніх інстанцій про відсутність доказів передачі сільськогосподарської техніки саме АТ «Приватбанк», оскільки, на його переконання, сам по собі факт подання третьою особою додатку 8 до податкової декларації з ПДВ за січень 2018 року є достатнім доказом повернення майна Банку. Суди попередніх інстанцій не врахували, що відсутність факту реєстрації позивачем податкових накладних в ЄРПН не дає права Банку на включення сум ПДВ до податкового кредиту. 
У відзиві на касаційну скаргу відповідача АТ «Приватбанк» просило її вимоги задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в позові. Відзив вмотивовано доводами, аналогічними викладеним у касаційній скарзі Банку.
Позивач правом подання відзивів на касаційні скарги не скористався.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» Головне управління ДФС у Тернопільській області реорганізовано шляхом приєднання до Головне управління ДПС у Тернопільській області, у зв`язку з чим наявні підстави, передбачені статтею 52 КАС України для заміни сторони у справі, замінивши відповідача Головне управління ДФС у Тернопільській області його правонаступником Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, для якого усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке. 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» ця касаційна скарга розглядається в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (до 8 лютого 2020 року).
За змістом частини першої статті 341 КАС України (тут і далі - в редакції, чинній до 8 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
З огляду на доводи касаційних скарг колегією суддів рішення судів попередніх інстанцій переглядаються в частині встановлених контролюючим органом порушень податкового законодавства.
Відповідно до вимог пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що постачання товарів - це будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
Постачанням товарів також вважаються фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу.
Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
За правилами пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до вимог пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку па додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.
У цій справі, за позицією відповідача та третьої особи, у серпні 2017 року відбулось повернення позивачем Банку матеріальних активів (трактора і сівалки), які були предметами договорів фінансового лізингу, що підтверджується актами приймання-передачі майна. Водночас, позивач такі обставини заперечував, зокрема, вважав, що долучені як до перевірки, так і до матеріалів справи акти приймання-передачі майна не відповідають вимогам, що висуваються до первинних документів відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а інших доказів на підтвердження факту повернення предметів договорів фінансового лізингу на адресу АТ «Приватбанк» не надано.
Суди попередніх інстанцій дослідили умови укладених між позивачем та Банком договорів фінансового лізингу від 1 квітня 2016 року №DNH2FLО6483 та від 21 квітня 2016 року №DNH2FLО6528 та встановили, що розділ 10 останніх передбачає можливість дострокового їх розірвання та умови повернення майна. Відповідно до пункту 10.1.2.1 договорів вони підлягають розірванню в односторонньому порядку за ініціативою банку шляхом письмового повідомлення про це Лізингоодержувача за три дні у випадку невиконання останнім будь-якого зобов`язання, що передбачені договорами. Відповідно до пункту 10.3 договір у випадку їх розірвання майно повертається протягом трьох днів на підставі акту приймання-передачі. Визначені у наведених договорах умови розірвання договору фінансового лізингу узгоджуються з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».
Суди встановили, що позивач не отримував жодних повідомлень від АТ «Приватбанк» про припинення дії договорів фінансового лізингу від 1 квітня 2016 року №DNH2FLО6483 та від 21 квітня 2016 року №DNH2FLО6528.
У матеріалах справи містяться акти приймання-передачі майна, датовані 23 серпня 2017 року, що були долучені позивачем (том 1 а.с.28, 29), та 28 серпня 2017 року, що були надані відповідачем (том 1 а.с.80, 81), в яких зафіксовано передачу трактора і сівалки.
Дослідивши указані акти, суди попередніх інстанцій встановили, що з актів приймання-передачі майна від 23 серпня 2018 року слідує, що сільськогосподарську техніку прийняв громадянин ОСОБА_1 . Жодних відомостей, що сільськогосподарська техніка поверталася саме АТ «Приватбанк», у тому числі з підстав передбачених договорами фінансового лізингу, ці акти не містять.  Підпис зі сторони представника позивача у цих актах відсутній.
Суд першої інстанції врахував надані у судовому засіданні представником позивача пояснення, що сільськогосподарська техніка була вилучена під час проведення польових робіт у агронома позивача не АТ «Приватбанк», а невідомими особами, які повідомили, що вони є представниками колекторської компанії і пояснили, що техніка буде повернута позивачу після сплати наявної у позивача заборгованості.
Щодо копій актів приймання-передачі майна від 28 серпня 2017 року суд апеляційної інстанції зазначив, що підпис про прийняття та передачу сільськогосподарської техніки проставлено громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, однак відсутні будь-які докази того, що останні діяли від імені та в інтересах АТ «Приватбанк» та TOB «Агроцентр-Галичина» відповідно і мали на це відповідні повноваження. Крім того, вказані акти не містять необхідних реквізитів, як-то, печаток, штампів та інших необхідних даних, які є обов`язковими для надання їм статусу належних документів для підтвердження відповідних господарських правовідносин та можливості їх використання з метою ведення податкового та бухгалтерського обліку, та суттєво відрізняються від форми актів приймання-передачі, якими в квітні 2016 року спірну сільськогосподарську техніку було передано від Банку позивачу.
Крім того, на вимогу судів ні відповідачем, ні Банком не було надано оригіналів актів приймання-передачі майна, а згідно з наданими у судовому засіданні поясненнями представника ГУ ДФС оригіналів актів від 28 серпня 2017 року не було і в розпорядженні контролюючого органу на час перевірки, а засвідчення вірності копій цих актів було здійснено працівником ГУ ДФС у фактичній відсутності їх оригіналів.
Суд першої інстанції також зауважив, що на виконання ухвали від 4 квітня 2019 року про витребування документів Банком не було надано жодних доказів розірвання за його ініціативою договорів фінансового лізингу та повернення сільськогосподарської техніки, як і не надано пояснень стосовно обставин, що зумовили подання АТ «Приватбанк» додатку 8 до податкової декларації з ПДВ за січень 2018 року.
Врахувавши вищенаведене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про непідтвердження належними доказами факту повернення позивачем на користь АТ «Приватбанк» у серпні 2017 року в порядку, визначеному чинним законодавством, предметів договорів фінансового лізингу від 1 квітня 2016 року №DNH2FLО6483 та від 21 квітня 2016 року №DNH2FLО6528, а саме трактора і сівалки. При цьому касаційні скарги не містять переконливих посилань на те, що суди ці обставини встановили на підставі недопустимих доказів чи відхилили клопотання про витребування доказів або їх дослідження, так само як і відсутні посилання на інші порушення процесуального законодавства, які б були підставою для скасування судових рішень. У зв`язку з викладеним висновки судів про протиправність донарахування контролюючим органом податкового зобов`язання з ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій є обґрунтованими.
Колегія суддів відхиляє доводи Банку, викладені в касаційній скарзі, в частині невмотивованості судових рішень та ненадання оцінки аргументам відповідача та третьої особи, оскільки зазначені посилання не відповідають фактичному змісту оскаржуваних судових рішень. У межах даної справи суди в повній мірі дослідили та надали правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також відповідно до частини третьої статті 77 КАС України запропонували як відповідачу, так і Банку надати додаткові докази та відомості на підтвердження своєї позиції, але останніми вимоги судів виконані не були.
За правилами частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина шоста статті 77 КАС України).
Колегія суддів зазначає, що за умови, що позивач заперечує факт повернення матеріальних активів згідно з договорами про фінансовий лізинг, самого по собі подання АТ «Приватбанк» додатку 8 до податкової декларації з ПДВ за січень 2018 року недостатньо для висновку про виникнення у ТОВ «Агроцентр-Галичина» обов`язку із нарахування податкових зобов`язань з ПДВ відповідно до вимог підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185 ПК України. Такий обов`язок закон пов`язує із настанням певних подій, але суди таких фактів не встановили.
Посилання АТ «Приватбанк» на постанову Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2019 року (справа №908/1568/18) є безпідставними, оскільки висновки викладені у вказаній постанові не є релевантними до спірних правовідносин і стосуються питання визначення юрисдикції спорів між суб`єктами господарювання у разі відсутності реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.
Обґрунтування касаційних скарг аналогічні доводам, викладеним у відзивах на позов та апеляційних скаргах і зводяться виключно до непогодження з оцінкою, наданою судами повно і всебічно встановленим обставинам справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено. У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі статті 9 КАС України. Фактично скаржники у касаційних скаргах просять про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі, проте це знаходиться за межами касаційного перегляду, встановлених частиною першою статті 341 КАС України. 
Відповідно до частин першої-третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення у цій справі відповідають. В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Доводи, які містяться в касаційних скаргах, висновків судів та обставин справи не спростовують.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги Головного управління ДФС у Тернопільській області та Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»  залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі №500/2402/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Судді	М.М. Гімон Л.І. Бившева   Є.А. Усенко