ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 804/15951/15
адміністративне провадження № К/9901/25372/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Пасічник С.С., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 (суддя: Ляшко О.Б.) на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2016 (колегія суддів: Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю., Семененко Я.В.) у справі № 804/15951/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РИМ2000» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «РИМ2000» (далі -                               ТОВ «РИМ2000») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби (далі - СДПІ з ОВП у м. Дніпропетровську МГУ ДФС), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки податкової перевірки є хибними, такими, що не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах, та зроблені у зв`язку з невірним застосуванням норм податкового та цивільного законодавства, а податкові повідомлення-рішення, винесені відповідачем є протиправними. Таким чином, на думку позивача, рішення податкового органу є незаконними, оскільки при їх прийнятті податковим органом невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Короткий зміст рішень судів першої  та апеляційної інстанцій

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 року адміністративний позов - задоволено, визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення.
           Суд прийшов до висновку, що позивачем в повному обсязі підтверджено реальний характер здійснюваної господарської діяльності, належним чином підтверджено право позивача на формування податкового кредиту та витрат у правовідносинах з контрагентом.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2016 року апеляційну скаргу відповідача - залишено без задоволення, а постанову  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 року - без змін, у зв`язку не наданням податковим органом, доказів, які б беззаперечно свідчили про відсутність фактичного здійснення господарських операцій з поставки товарів позивачу  ТОВ «Сігмаплюс». 
          Судами попередніх інстанції встановлено, що в період з 05.10.2014 року по 19.10.2015 року СДПІ з ОВП у м. Дніпропетровську МГУ ДФС на підставі наказу №251 від 30.09.2015р. згідно направлень №140/28-01-39 та №141/28-01-39 від 05.10.2015р. на підставі пп.75.1.2. п.75.1. ст.75, пп.78.1.11. п.78.1 ст.78, абз.1 п.78.2 ст.78 Податкового кодексу України проводилась планова виїзна документальна перевірка ТОВ  «РИМ2000» з питань дотримання вимог податкового законодавства України, правильності, повноти нарахування та сплати податків до бюджету при фінансово-господарських взаємовідносинах із ТОВ «Сігмаплюс» за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.
За результатами даної перевірки податковим органом складено Акт №8/28-01-39-23646710 від 26.10.2015р., за висновками якого ТОВ «РИМ2000» при фінансово-господарських правовідносинах із ТОВ «Сігмаплюс» (код ЄДРПОУ 38906657) порушило приписи п.44.1, пп.138.2. ст. 138, пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139, п. 198.6 ст.198, ст. 201 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010р. №2755-VI із змінами і доповненнями, внаслідок чого ТОВ «РИМ2000» занижено податок на додану вартість, яка віднесена до складу податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «Сігмаплюс» за квітень 2014р. на загальну суму 49 258,00 грн. що, відповідно призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість та завищено витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування з податку на прибуток на суму 897 031, 00 грн., що, відповідно, призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік в сумі 161 465, 00 грн. 
На підставі акту перевірки від 11.11.2015р. СДПІ з ОВП у м. Дніпропетровську МГУ ДФС було прийнято податкові повідомлення-рішення: № 0000713901 про збільшення податкових зобов`язань ТОВ «РИМ2000» за податком на додану вартість в сумі 49 258 грн. 00 коп. та застосування штрафних санкцій в сумі 24 629 грн. 00 коп та № 0000723901 про збільшення податкових зобов`язань ТОВ «РИМ2000» за податком на прибуток приватних підприємств в сумі 161 465 грн. 00 коп. та застосування штрафних санкцій в сумі 40 366 грн. 25 коп. 
Також судами встановлено, що у квітні 2014 року згідно договору поставки ТОВ «Сігмаплюс» на замовлення ТОВ «РИМ2000» було поставлено наступні партії товару (складські меблі, комп`ютерне обладнання, комплектуючі та програмне забезпечення). Фактичне виконання договорів підтверджується податковими та видатковими накладними, документами про оплату, довіреностями на отримання ТМЦ.  
Крім того, суди зазначили, що доводи податкового органу щодо кримінального провадження №32015040000000021 відкритого за ч.3 ст.212, ч.2 ст. 205, ч.3 ст. 358 КК України не можуть бути покладені в основу висновків щодо порушення ТОВ «РИМ2000» податкового законодавства, оскільки постанова слідчого не містить даних щодо нездійснення господарської діяльності ТОВ «Сігмаплюс» в період здійснення спірної господарської операції з ТОВ «РИМ2000». Крім того, постанова не містить конкретних фактів в підтвердження нереальності операцій, лише зазначено, що призначено перевірку господарської діяльності контрагента. Судових рішень по кримінальному провадженню суду не надано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Відповідач зазначає, що висновки, викладені в акті перевірки від 26.10.2015 року за № 8/28-01-39-23646710 відповідають вимогам нормативно-правових актів (дійсні на момент виникнення спірних правовідносин), а прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення від 11.11.2015 року № 0000713901 та від 11.11.2015 №  0000723901 - є обґрунтованими та правомірними.
Позовні вимоги ТОВ «РИМ2000» про скасування вищевказаних податкових повідомлень-рішень є безпідставними, оскільки позивач з метою заниження об`єкту оподаткування, несплати податків, формування податкового кредиту здійснювало взаємовідносини з ТОВ «Сігмаплюс» без мети реального настання правових наслідків, оформлювало документи удаваних операцій без наслідків відбування події для виникнення податкових зобов`язань та кредиту, що свідчить на думку відповідача про відсутність мети створення правових наслідків. 
В касаційні скарзі відповідач зазначає, що в ході проведення перевірки фахівцями СДПІ з ОВП у м. Дніпропетровську МГУ ДФС  було встановлено, що між ТОВ «РИМ2000» - «Покупець» та ТОВ «Сігмаплюс» - «Продавець» договори на поставку товару та виконання послуг не укладався, чим на думку податкового органу порушено норму п. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а саме що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.
Крім того, відповідач доводить до Суду, що товари придбані позивачем у його контрагента мають код УКТ ЗЕД, але згідно інформаційних даних ТОВ «Сігмаплюс» на протязі всього строку (на момент виникнення оскаржуваних правовідносин) діяльності не проводив зовнішньоекономічну діяльність та не придбавало товари з даними кодами УКТ ЗЕД у інших постачальників. 
Окрім цього, перевіркою встановлено ТОВ «РИМ2000» результатів господарських взаємовідносин по ланцюгу придбання товару (навушники, мікрофони, гарнітури, пам`ять, блоки живлення тощо) яким неможливо дослідити його походження внаслідок відсутності в ланцюгах взаємовідносин постачальників та імпортерів товару.  
З таких підстав, відповідач просить постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2016 року скасувати, та прийняте нове рішення, яким в задоволенні позову ТОВ «РИМ2000»- відмовити в повному обсязі.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.04.2017 року відкрито касаційне провадження.
15.12.2017 року набрав чинності  Закон України від 03.10.2017 року                     № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким  Кодекс адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) викладений у новій редакції.
Підпунктом 4 пункту першого  Розділу VII «Перехідних положень» КАС України  в редакції від 15.12.2017 року передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією  КАС України, передаються до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією  КАС України.
19.02.2018 року справа передана на розгляд до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в межах зазначеного правозастосування дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу. 
Пункт 138.2 ст. 138 ПК України передбачає, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.
Платник податку для визначення об`єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.
Також, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України встановлено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов`язань за звітний податковий період. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.
Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення; 
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).
Відповідно до  статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  (далі - Закон № 996-XIV)  господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію;
Згідно частин першої та другої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.  
За приписами п.1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Крім того п. 1 статті 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що правовідносини між ТОВ «РИМ200» та ТОВ «Сігмаплюс» здійснювалось усно у спрощений спосіб, без укладання письмового договору, у порядку та спосіб, що передбачений вищевказаною нормою ГК України, тобто шляхом виписки видаткових і податкових накладних.
Разом з тим, податковим органом документально не доведено, що придбані у ТОВ «Сігмаплюс» товари мають код УКТ ЗЕД , які згідно інформаційних баз даних,  вказаний суб`єкт господарювання на протязі всього строку діяльності не проводив зовнішньоекономічну діяльність та не придбавало товари за даними УКТ ЗЕД у інших постачальників.
Суд касаційної інстанції визнає, що суд першої та апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм  закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.  
Тобто, приймаючи рішення, суд правильно зазначив, що відповідачем не надано доказів, які б беззаперечно свідчили про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, з поставки товарів. 
Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду першої та апеляційної інстанції, а лише містять вимоги щодо переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
          Суд касаційної інстанції лише переглядає правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права.
          Відповідно до частини третьої  статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
          Керуючись статтями  341,  343,  349,  350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2016  року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2016 року - без змін.                    
          2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	В.П. Юрченко І.А. Васильєва   С.С. Пасічник