УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/1720/20 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г. 
Категорія 70 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Коломієць О.С., Шевчук А.М.,
за участю секретаря     Хоменка Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/1720/20 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2  на рішення  Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Заполовської Т.Г.,
ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначала, що вони з відповідачем є батьками неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Вказує, що діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. ОСОБА_2 відмовляється в добровільному порядку сплачувати аліменти на утримання доньки та сина, у зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду.
Враховуючи вищезазначене, просила стягувати із ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви й до досягнення дітьми повноліття. 
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від його заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 14 травня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави 840 грн. 80 коп. судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення, зменшивши розмір аліментів з 1/3 частини до ј частини від його заробітку ( доходу) щомісячно, а також розмір судового збору із 840 грн. 80 коп. до 420 грн. 40 коп.
Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що він тривалий час не працює та не має сталого заробітку. При вирішенні спору суд також залишив поза увагою зміст його заяви про визнання позову, відтак відповідно до положень ч.1 ст.142 ЦПК України розмір судового збору, який підлягає стягненню в дохід держави, має становити 420 грн. 40 коп.
В судовому засіданні ОСОБА_1 не визнала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та пояснила, що вона не працює та не має можливості забезпечити життєво-необхідні потреби дітей. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання доньки та сина.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивачки, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст.180, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.
Згідно з ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення для справи.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками малолітніх  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю. 
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що він не має постійного місця роботи та сталого заробітку.
Разом з тим, заслуговує на увагу та обставина, що ОСОБА_2 є особою працездатного віку, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних членів сім`ї не має. Доказів того, що він має незадовільний стан здоров`я, суду не надано.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з метою врахування інтересів дітей та забезпечення їх життєво - необхідних потреб з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з положеннями ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Отже, дана норма встановлює певні гарантії дотримання інтересів позивача, залежно від того, наскільки обгрунтованим був позов. Тобто, у разі визнання відповідачем позову позивачеві відшкодовується з державного бюджету 50 % сплаченого ним судового збору.
Матеріали справи свідчать, що до початку розгляду справи по суті відповідачем подано заяву про визнання ним позову. Однак, при зверненні до суду із цим позовом ОСОБА_1 не сплачувала судовий збір, оскільки відповідно до положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір», вона звільнена від сплати судового збору. Таким чином, відсутні підстави для відшкодування їй коштів у порядку, передбаченому ч.1 ст. 142 ЦПК України.
Окрім того, заслуговує на увагу й та обставина, що зміст апеляційної скарги свідчить про незгоду відповідача з рішенням суду, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Відтак, твердження відповідача про визнання ним позову не заслуговують на увагу.
Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368, 374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2020 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: