КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 359/1598/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/12369/2020	Головуючий у суді першої інстанції - Журавський В.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
15 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                                      Оніщук М.І.,
судді                                                          Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Бориспільської районної ради Київської області та Бориспільської міської ради Київської області «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Бориспільської районної ради Київської області та Бориспільської міської ради Київської області «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування майнової та моральної шкоди,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, згідно з яким, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, просила суд: стягнути з Комунального некомерційного підприємства Бориспільської районної ради Київської області та Бориспільської міської ради Київської області «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 9 446 грн. 08 коп. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. 00 коп. 
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 20.10.2017 року її було прооперовано лікарями Бориспільської центральної районної лікарні ОСОБА_4 та  
ОСОБА_3 ід час операції лікарі зашили її збільшений яєчник, який, як вони їй пояснили, зазнав незворотніх пошкоджень через передозування таблетками «Клостілбегіт 50 мг».
При цьому, як зазначав позивач, передозування вказаними таблетками сталося внаслідок неправильного призначення порядку прийняття останніх лікарем акушером-гінекологом Бориспільської центральної районної лікарні ОСОБА_2 .
Разом з тим, Висновком Департаменту охорони здоров`я Київської ОДА за результатами клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування гр. ОСОБА_1 в умовах Бориспільської ЦРЛ від 31.01.2018 року, Висновком експерта № 60/К від 06.11.2018 року за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи та Висновком МОЗ за результатами клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування ОСОБА_1 в Бориспільській ЦРЛ від 07.09.2018 року в їх сукупності було встановлено наявність численних недоліків у наданні ОСОБА_1 медичної допомоги під час знаходження у Бориспільській центральній районній лікарні, у тому числі, неналежне ведення медичної документації на усіх рівнях, необгрунтований діагноз, неправильно обрана тактика лікування (немає показів до хірургічного втручання).
За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що для відновлення свого здоров'я внаслідок неналежного надання медичної допомоги вона була змушена понести матеріальні витрати, що підтверджується відповідними чеками на купівлю ліків та проходження необхідних медичних обстежень, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 9 446 грн. 08 коп.
Крім того, вчинення працівниками відповідача вищенаведених дій також призвело до душевних страждань позивача, які вона пов'язує з особистими переживаннями, спричиненими, перш за все, усвідомленням того, що через неправильний діагноз та помилкове проведене хірургічне втручання вона не може завагітніти.
У зв`язку з зазначеним, а також враховуючи те, що вищенаведені обставини викликали у позивача погіршення стану психічного здоров`я та призвели до порушення її звичного способу життя, розмір завданої моральної шкоди оцінений останньою у 50 000 грн. 00 коп.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.07.2020 року позов задоволено. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Бориспільської районної ради Київської області «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 9 446 грн. 08 коп. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. 00 коп. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Бориспільської районної ради Київської області «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (т. 1, а.с. 245-252).
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
При цьому, в обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував того, що  експертами не було встановлено причинно-наслідкового зв`язку між наданою медичною допомогою лікарями та шкодою, яку зазнала ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 1-7). 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.09.2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (т. 2, а.с. 17, 18).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.09.2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (т. 2, а.с. 38, 39).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість  рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала у Бориспільській центральній районній лікарні на стаціонарному лікуванні у період з 20.10.2017 року по 14.11.2017 року.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.04.2019 року по справі № 359/5244/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11.09.2019 року, було встановлено, що 20.10.2017 року завідуючий пологового відділення Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_3 та завідуючий гінекологічного відділення Бориспілської ЦРЛ ОСОБА_4 здійснили хірургічне втручання в процесі надання ОСОБА_1 медичної допомоги. 
Разом з тим, відповідно до Висновку Департаменту охорони здоров`я Київської ОДА за результатами клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування ОСОБА_1 в умовах Бориспільської ЦРЛ від 31.01.2018 року комісією встановлено наступні недоліки: неналежне ведення медичної документації на усіх рівнях надання медичної допомоги; на стаціонарному рівні: необґрунтований діагноз, не проведені в повному обсязі діагностичні обстеження, неправильно обрана тактика лікування (немає показів до хірургічного втручання).
05.12.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 12017110100002666 на підставі заяви ОСОБА_1 від 30.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України.
З копії листа Прокуратури Київської області від 22.06.2018 року вбачається, що в ході досудового розслідування, постановою старшого слідчого СВ Бориспільського ВП ГУНП в Київській області від 25.05.2018 року у вказаному кримінальному провадженні призначено комісійну судово-медичну експертизу (а.с.38).
При цьому, згідно з копією висновку експерта № 60/К від 06.11.2018 року, вбачається що судово-медична експертна комісія провела комісійну судово-медичну експертизу відносно ОСОБА_1 (за матеріалами кримінального провадження № №12017110100002666) та дійшла, зокрема, до наступного: 1) діагноз зазначений згідно запису за 20.10.2017 року о 20-45 год., а саме «гіперстимуляція яєчників» був встановлений лікарями виключно на анамнестичних даних, що повідомила хвора, медична документація щодо амбулаторного лікування пацієнтки не вивчалась. Отже цей діагноз встановлений на підставі суб`єктивних даних, у зв`язку з чим є клінічно необґрунтованим. При вивченні протоколу операції № 72 від 20.10.2017 року встановлено, що ОСОБА_1 було виконане оперативне втручання «Лапароскопія. Вилущування кісти в межах здорової тканини. Вісцероліз. Дренування порожнини малого тазу», діагноз після операції «Розрив кісти лівого яєчника. Внутрішній ендометріоз». Слід вказати, що в протоколі операції не наданий опис патології з боку лівого яєчника, є тільки запис «лівий яєчник розмірами 8,0/8,5/6,0», та зазначено «випіт серозно-геморагічний до 30 мл», що суперечить запису про проведення кульдоцентезу «отримали кров 50 мл під тиском» (при наявності серозно-геморагічного випіту отримати кров під тиском з порожнини малого тазу не можливо, якщо при пункції заднього склепіння піхви виділяється кров під тиском, повинна виявлятися значна кількість практично чистої крові в порожнині малого тазу). Таким чином, на підставі вище вказаних суперечливих та малоінформативних записів комісія експертів не має можливості науково-обґрунтовано підтвердити встановлений ОСОБА_1 діагноз «Розрив кісти лівого яєчника», та відповідно, необхідність проведення їй оперативного втручання. Експертиза гістологічного матеріалу (Висновок експерта № 7 від 24.07.2018 року) також не дозволяє верифікувати діагноз «розрив кістки яєчника», адже виявлені зміни можуть супроводжуватися патологією іншого генезу (а.с.39-74).
Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказував, що у зв`язку із неналежним наданням медичної допомоги йому було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, яку підлягає стягненню з відповідача.
Так, згідно зі ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.
Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Згідно з ч. 1 ст. 16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою під час виконання трудових обов`язків. Це є одним з випадків, коли суб`єктом деліктної відповідальності є юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто особливістю цих зобов`язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати. У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи - підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків. Покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за наведеною нормою права пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов`язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця.
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня.
Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов`язково необхідно враховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов`язаннях і не набуває будь-яких особливостей. До таких обставин частина перша зазначеної норми відносить виконання трудових (службових) обов`язків працівником. У разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену цим працівником. Він повинен сам відшкодувати цю шкоду на загальних підставах деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України).
При цьому, причинно-наслідковий зв`язок у цьому виді деліктних зобов`язань може мати складний характер, тобто позивач зобов`язаний довести не тільки те, що шкоди завдано внаслідок протиправного діяння, а й те, що це протиправне діяння виникло внаслідок неналежного виконання чи невиконання працівником (службовцем) або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов`язків.
Отже, встановивши як факт завдання позивачеві шкоди, так і те, що шкода була завдана позивачу лікарями Бориспільської центральної районної лікарні, правонаступником якої з 01.01.2019 року є Комунальне некомерційне підприємство Бориспільської районної ради Київської області «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди, яка полягає в стягненні витрат, понесених позивачем ОСОБА_1 на відновлення свого здоров`я, в сумі, що підтверджується відповідними чеками на купівлю ліків та проходження необхідних медичних обстежень у розмірі  9446 грн. 08 коп.
Доводи апелянта стосовно того, що експертами не було встановлено причинно-наслідкового зв`язку між наданою медичною допомогою лікарями та шкодою, яку зазнала ОСОБА_1 , колегія суддів відхиляє, адже, як правильно встановив суд першої інстанції, вони спростовуються висновком клініко-експертної комісії Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації (КЕК ДОЗ КОДА) відповідно, до якого за результатами клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування гр. ОСОБА_1 в умовах Бориспільської ЦРЛ виявлені наступні недоліки: на стаціонарному рівні: необґрунтований діагноз; не проведені в повному обсязі діагностичне обстеження; неправильно обрана тактика лікування (немає показів до хірургічного втручання).
Крім того, як вже зазначалося вище, недоліки при наданні медичної допомоги та медичного обслуговування гр. ОСОБА_1 були встановлені і у висновку Міністерства охорони здоров`я України, в якому зазначено, що надання медичної допомоги та медичного обслуговування ОСОБА_1 в Бориспільській центральній районній лікарні не відповідає стандартам та протоколам надання медичної допомоги, а лікарі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не виконали мінімального обстеження ОСОБА_1 до початку операції та передчасно почали лікування шляхом хірургічного втручання.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, виходячи з наступного.
У відповідності з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.
Тобто, надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправною поведінкою медичного працівника.
Крім того, відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у постанові від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Також, згідно з абзацом другим п. 5 та п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
За моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах.
Тобто, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Отже, встановивши, що позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які пов`язані із перенесенням лікування, а також ризиком неможливості народження дитини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди - 50 000,00 грн. є необхідним та достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди за вищевказаних обставин.
Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відпловідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Бориспільської районної ради Київської області та Бориспільської міської ради Київської області «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» - залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Бориспільської районної ради Київської області та Бориспільської міської ради Київської області «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                      М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                 В.А. Шебуєва
 
                                                                                            Г.В. Крижанівська