Номер провадження: 22-ц/813/4852/20 
Номер справи місцевого суду: 493/2793/18
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О. М.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       01.10.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,
при секретарі - Сороколет Ю.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,
від відповідача ОСОБА_3 – не з`явились, 
переглянувши справу №493/2793/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 22 листопада 2019 року від у складі судді Ільніцької О.М., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 27 грудня 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що вона та відповідач ОСОБА_3 є батьками дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Посилаючись на недосягнення домовленості щодо утримання дітей, проживання батька дітей окремо, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь на утримання дітей аліменти на кожну дитину у твердій грошовій сумі, рівній 7500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття; стягнути аліменти за минулий час, починаючи з 12 квітня 2018 року до подачі позову (т.1 а.с.1-5). 
Ухвалою судді Балтського районного суду м. Одеси від 11 січня 2019 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.57-58).
Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, зазначивши, що з грудня 2017 року щомісячно добровільно надає допомогу на утримання дітей в розмірі 3000,00 грн., крім того за його рахунок купувалися одяг, речі, оплачувались садок, школа, позашкільні заходи тощо. Позивач порушує його права як батька на спілкування з дітьми та на участь у їх вихованні. Дійсно він є фізичною особою-підприємцем, проте отримувані від підприємницької діяльності доходи передбачають витрати (оплату праці працівникам, сплати єдиного соціального внеску тощо), з огляду на які не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у розмірі 7500,00 грн. на кожну дитину (т.1 а.с.70-73).
Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 3 травня 2019 року постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження (т.1 а.с.129).
6 вересня 2019 року позивачем ОСОБА_1 уточнено вимоги та заявлено про стягнення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі, рівній 3000,00 грн. щомісячно на кожну дитину до їх повноліття; про стягнення аліментів за минулий час, починаючи з 12 квітня 2018 року до пред`явлення позову (т.1 а.с.199).
Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 6 вересня 2019 року заяву про уточнення вимог залишено без руху для усунення недоліків (т.1 а.с.200).
23 вересня 2019 року позивачем ОСОБА_1 на виконання ухвали суду недоліки поданої заяви усунені, відтак, уточненні позовні вимоги прийнято (т.1 а.с.206, 207).
Відповідач ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги не визнав, пославшись на те, що з часу розлучення добровільно щомісячно надає допомогу на утримання дітей, а отримуваний щомісячний дохід (заробітна плата) на рівні близько 6000,00 грн. після відрахування обов`язкових податків та зборів не дозволяє йому сплачувати аліменти у заявленому розмірі (т.1 а.с.209-210).
Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 22 листопада 2019 року позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей задоволено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі, рівній 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з 27 грудня 2018 року до досягнення дочкою ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім на утримання дочки ОСОБА_5 аліменти у твердій грошовій сумі, рівній 1500,00 грн. щомісячно до повноліття дочки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; у задоволенні вимог про стягнення аліментів за минулий час відмовлено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. (т.1 а.с.228-231).
Висновок суду мотивовано обов`язком обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, недоведеністю матеріальної спроможності батька сплачувати аліменти у розмірі 3000,00 грн. на кожну дитину, відсутністю доказів ухилення батька від матеріальної допомоги на утримання дітей у період після ІНФОРМАЦІЯ_5 , що виключає присудження аліментів за минулий час. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення аліментів, присудивши до стягнення аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі, рівній 6000,00 грн., щомісячно; рішення суду в частині відмови у стягненні аліментів за минулий час скасувати і ухвалити в цій частині вимог нове рішення про задоволення вимог про стягнення аліментів за минулий час (т.1 а.с.237-245).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у неврахуванні судом наданого нею розрахунку фактичних витрат на утримання дітей, який становить близько 14200,00 грн. на місяць; у визнанні відповідачем того, що ним на її картковий рахунок перераховувались кошти та сплачувалось харчування, дитячий одяг, садок, шкода та інші позашкільні заходи дітей на суму близько 6700,00 грн.; що відповідач був суб`єктом підприємницької діяльності мав дохід, проте діяльність припинив 8 липня 2019 року та влаштувався на роботу в ТОВ «Балкомсервіс-ОД» із заробітною платою близько 6100,00 грн. на місяць; що судом не враховано наявне у відповідача нерухоме та рухоме майно, що відповідач приховує свої доходи тощо. Суд, ухвалюючи рішення щодо розміру аліментів, не дослідив всіх наявних у матеріалах справи доказів щодо матеріального стану відповідача, не витребував нові докази, не врахував інтереси дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення. Заявляючи вимоги про стягнення аліментів за минулий час, виходила з того, що вперше з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей звернулася до суду 12 квітня 2018 року, проте позов залишила без розгляду, так як відповідач пообіцяв сплачувати аліменти добровільно, обіцянку виконував деякий час, а потому припинив підприємницьку діяльність та влаштувався на роботу, де мав невелику заробітну плату, що нею розглядається як ухилення від утримання дітей. 
В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на час розгляду справи в суді першої інстанції він дійсно займався підприємницькою діяльністю, проте через невелику прибутковість, що судом було досліджено, вимушений був припинити таку та влаштуватися на роботу. Як фізична особа підприємець перебував на спрощеній системи оподаткування, яка не передбачає поняття «чистий дохід», тому всі кошти, що надходять на рахунки в процесі підприємницької діяльності обліковуються як «дохід». Разом з тим, з суми, яка залишається після сплати податків, ним робились витрати на єдиний соціальний внесок, заробітні плати працівників, устаткування, оренду, комунальні платежі тощо. Наявні в справі документи наглядно показують розподілення облікованого в декларації «доходу», із аналізу яких вбачається, що його місячний дохід («чистий дохід») від підприємницької діяльності складав близько 6000,00 грн. Дійсно він є одним із засновників ТОВ «ТВК «Фортеця», проте протягом 2018-2019 років прибутку від товариства не отримував, виплата дивидендів учасникам товариства не проводилась. Проживає і працює в м. Балта, де середня заробітна плата згідно статистичних показників становить від 6134,00 грн. до 7114,00 грн. 
У відзиві ОСОБА_3 , спростовуючи доводи апеляційної скарги щодо «великої» кількості нерухомого та рухомого майна, зазначив, що є власником наступного майна: земельної ділянки площею 0,0574 га по АДРЕСА_1 цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оціночною вартістю 28371,96 грн.; земельної ділянки площею 0,0383 га по АДРЕСА_1 цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оціночною вартістю 19014,80 грн.; 1/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_2 , оціночною вартістю 36012,00 грн.; квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає, оціночною вартістю 52854,00 грн. На земельних ділянках відсутні будь-які споруди чи інше нерухоме майно. Житловий будинок по АДРЕСА_2 , частиною якого він володіє, знаходиться в аварійному стані. Легковий автомобіль «Volkswagen Caddy», 2009 року випуску, має 11 років експлуатації та значний пробіг, автомобіль використовував у підприємницькій діяльності для перевезення вантажів, ринкова вартість автомобіля станом на 1 лютого 2020 року становить 102594,95 грн. Посилання на його часті поїздки за кордон є домислом апелянта (т.2 а.с.15-17, 18-22). 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін з огляду на наступне.
Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.
ОСОБА_3 , 1987 року народження, ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_6 ), 1991 року народження, зареєстрували шлюб 5 травня 2012 року. Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 20 березня 2018 року в справі №493/236/18 шлюб за позовом ОСОБА_1 розірвано (т.1 а.с.10). 
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.11-12).
Діти проживають з матір`ю ОСОБА_1 (т.1 а.с.13).
Відомості про наявність у сторін інших, крім дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , осіб на утриманні відсутні.
ОСОБА_3 був фізичною особою-підприємцем з 14 червня 2006 року (вид діяльності 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах), підприємницьку діяльність припинено 20 березня 2019 року (а.с.163-166).
ОСОБА_3 з квітня 2019 року працює заступником директора ТОВ «Балкомсервіс-Од», заробітна плата – 6100,00 грн. на місяць (т.1 а.с.167).
ОСОБА_3 є власником наступного майна: земельної ділянки площею 0,0574 га по АДРЕСА_1 цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оціночною вартістю 28371,96 грн.; земельної ділянки площею 0,0383 га по АДРЕСА_1 цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оціночною вартістю 19014,80 грн.; 1/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_2 , оціночною вартістю 36012,00 грн.; квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає, оціночною вартістю 52854,00 грн. На земельних ділянках відсутні будь-які споруди чи інше нерухоме майно. Житловий будинок по АДРЕСА_2 знаходиться в аварійному стані. Легковий автомобіль «Volkswagen Caddy», 2009 року випуску, має 11 років експлуатації, ринкова вартість автомобіля станом на 1 лютого 2020 року становить 102594,95 грн. 
Відомості про доходи та майно ОСОБА_1 в справі відсутні, за змістом позовної заяви на час звернення до суду не працювала.
Нових доказів майнового та сімейного стану позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції не надано.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина (ч.ч.1, 3 ст.181 СК України).
ОСОБА_3 визнав свій обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття; довів, що даний обов`язок виконував і продовжує виконувати, не зважаючи на не проживання сім`єю, надав докази переказу грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 на утримання дітей та інші витрати. 
Сторони як батьки дітей наразі не досягли домовленості щодо способу виконання ними обов`язку утримувати дітей. Позов до суду подано матір`ю, з якою проживають діти, відтак, право вибору способу стягнення аліментів належить саме ОСОБА_1 , вимоги заявлено у присудженні аліментів у твердій грошовій сумі.
Виходячи з належності права вибору способу стягнення аліментів ОСОБА_1 , за рішенням суду кошти на утримання дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підлягають присудженню у твердій грошовій сумі, з чим суд першої інстанції визначився правильно.
Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, визначено статтею 182 СК України, частиною 2 даної норми матеріального права передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позивачем пред`явлено вимоги про стягнення аліментів на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі, рівній 6000,00 грн. щомісячно, при цьому в справі відсутні відомості про те, що відповідач на час виникнення спору та його вирішення судом мав дохід, чи мав значні витрати, що перевищують його заробіток (дохід), мав на праві власності нерухоме та рухоме майно, грошові кошти тощо, що в сукупності привело б до висновку про те, що відповідач може сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. 
Позов про стягнення аліментів пред`явлено до суду 27 грудня 2018 року; підприємницька діяльність ОСОБА_3 припинена 20 березня 2019 року, з квітня 2019 року ОСОБА_3 працює заступником директора ТОВ «Балкомсервіс-Од», де має заробітну плату близько 6100,00 грн. на місяць.
ОСОБА_3 надано суду докази підприємницької діяльності, задекларованих доходів, проаналізовано доходи та витрати від такої діяльності; надано докази належності йому на праві власності нерухомого та рухомого майна, вартість і стан такого. Аналіз наявних в справі доказів щодо доходів ОСОБА_3 , належного йому майна судом приймається як такий, що не підтверджує доводи ОСОБА_1 в тій частині, що матеріальне становища відповідача надає йому можливість сплачувати аліменти в розмірі 6000,00 грн. щомісячно. Приховування/неприховування реальних доходів фізичної особи не є компетенцією суду у цивільній справі.
При визначенні розміру аліментів підлягає оцінці матеріальний стан платника аліментів на дату звернення до суду з позовом про стягнення аліментів і потому, так як аліменти присуджуються з дня пред`явлення позову. 
ОСОБА_3 надано докази свого доходу станом на 2018 рік та потому після припинення 20 березня 2019 року підприємницької діяльності, ОСОБА_1 дане не спростувала.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено з 1 січня 2019 року – 2027,00 грн., з 1 липня 2019 року – 1699,00 грн., з 1 грудня 2019 року – 1779,00 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років встановлено з 1 січня 2019 року – 2027,00 грн., з 1 липня 2019 року – 2118,00 грн., з 1 грудня 2019 року – 2218 грн.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено з 1 січня 2020 року – 1779,00 грн., з 1 липня 2020 року – 1859,00 грн., з 1 грудня 2020 року – 1921,00 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років встановлено з 1 січня 2020 року – 2218,00 грн., з 1 липня 2020 року – 2318,00 грн., з 1 грудня 2020 року – 2395,00 грн. 
З огляду на викладене, законодавчо гарантований розмір аліментів на одну дитину, наявні в справі докази, вказують на те, що на час вирішення судом першої інстанції спору аліменти на утримання двох дітей обґрунтовано присуджено у твердій грошовій сумі, рівній 3000,00 грн. Обставин, які б надавали можливість визначення аліментів у більшому розмірі, не встановлено. Законодавчо гарантований розмір аліментів на одну дитину (50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) було дотримано. Обставини, що змінилися після ухвалення судом першої інстанції рішення, яке наразі перевіряється в апеляційному порядку, не підлягають прийняттю, так як апеляційний суд надає оцінку доказам сторін на час ухвалення рішення судом першої інстанції. 
В порядку статті 192 СК України платник або одержувач аліментів не позбавлені права зміни розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Факт звернення до суду з позовом про стягнення аліментів вказує на те, що батьки дітей не досягли між собою домовленості щодо виконання ними обов`язку по утриманню дітей. Участь в утриманні дитини за наявності можливості та бажання не обмежується лише присудженими до стягнення коштами. 
       Відповідно до положень частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
       Підстави для стягнення аліментів за минулий час, а саме з 12 квітня 2018 року як то просить ОСОБА_1 відсутні, доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні, так як позивачем не надано суду докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Подання 12 квітня 2018 року до суду позову про стягнення аліментів на утримання дітей не є безумовною підставою для присудження аліментів за минулий час, а саме з 12 квітня 2018 року, оскільки від підтримання даного позову ОСОБА_1 в подальшому відмовилась, так як сторони досягли домовленості щодо утримання дітей і така домовленість виконувалась. Спір щодо утримання дітей знову виник лише 27 грудня 2018 року з поданням позову про стягнення аліментів. Докази ухилення відповідача від утримання дітей у період з 12 квітня 2018 року відсутні. Ухилення від утримання дітей не є тотожним недосягненню домовленості між батьками щодо утримання дітей. 
       Правові підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Балтського районного суду Одеської області від 22 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова