УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06  жовтня 2020 року
м. Київ
справа №175/3546/14-к
провадження № 51-4159км18
Верховний Суд колегією суддів 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу Верховного Суду від 12 липня 2018 року, які постановлені у кримінальній справі щодо 
ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Просяне Покровського району Дніпропетровської області, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України,
Суть питання
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України та призначено покарання: за ч. 4 ст. 190 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_4 визначено остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим строком на 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративного-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, строком на 3 роки з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року зазначений вирок місцевого суду залишений без змін.
Верховний Суд ухвалою від 12 липня 2018 року зазначені рішення місцевого та апеляційного судів змінив. Постановив вважати ОСОБА_4 засудженим: за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України (у редакції Закону України №270-VI від 15 квітня 2008 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності строком на 2 роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України ОСОБА_4 визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим строком на вісім років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративного-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, строком на два роки з конфіскацією всього належного йому майна.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на положення п. а ч. 2 ст. 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, просить скасувати постановлені у кримінальному проваджені судові рішення стосовно нього, а кримінальну справу закрити.
Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує на ухвалене остаточне рішення у справі «Касьяненко проти України» (заява № 522234/18) стосовно нього, як на підставу для перегляду оскаржуваних ним рішень.  
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 460 Кримінального кодексу України (далі – КПК України) учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, що набрало законної сили.
Згідно з ч. 3 ст. 459 КПК України виключними обставинами визнаються: 1) встановлення Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якого визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; 3) встановлення вини судді у вчиненні злочину або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.  
Частиною 5 ст. 33 КПК України закріплено, що кримінальне провадження за виключними обставинами здійснюється з підстав, визначених пунктами 1, 3 ч. 3 ст. 459 цього Кодексу, судом, який ухвалив рішення, що переглядається, а з підстави, визначеної п. 2 ч. 3 ст. 459 цього Кодексу, – Великою Палатою Верховного Суду.
Відповідно до ч. 10 ст. 31 КПК України незалежно від того, у якому складі розглядалося кримінальне провадження, перегляд судового рішення в суді першої або апеляційної інстанції за виключними обставинами здійснюється колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів, а у Верховному Суді – у складі Великої Палати.
До Верховного Суду надійшла заява, яку засуджений називає касаційною скаргою, однак його вимоги зводяться до перегляду вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року та ухвали Верховного Суду від 12 липня 2018 року стосовно нього, у зв`язку із виключними обставинами, а саме – ухваленим остаточним рішенням у справі «Касьяненко проти України» (заява № 522234/18) стосовно нього. Таким чином ця заява, за своєю суттю, є заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами.
З огляду на викладене та враховуючи, що перегляд судових рішень за виключними обставинами, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, є компетенцією Великої Палати Верховного Суду, керуючись ст. 31 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд за виключними обставинами передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду, на підставі ч. 5 ст. 434-1 КПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                             ОСОБА_3