ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2200/20  Номер провадження 22-ц/814/2582/20	Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І. С.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: судді Кривчун Т.О.
Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши в порядку позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 
на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2020 року
по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2020 року позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, залишено без розгляду. Роз`яснено позивачу, що, відповідно до ч.2 ст.257 ЦПК України він має право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду (а.с.73).

З цією ухвалою не погодилося АТ КБ «ПриватБанк», представник якого в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       В обґрунтування доводів скарги зазначають, що порушені судом питання в ухвалі від 06.10.2020 року про залишення позову без руху не містять жодного обгрунтування про те, які саме норми ст.175 ЦПК України порушені при подачі позову, а стосуються лише думки суду щодо недоведеності заявлених позовних вимог за тілом кредиту.
       Вважають, що подана позовна заява містить усі необхідні докази у справі, при цьому, питання обґрунтованості вимог вирішується на інших етапах розгляду справи, відтак, справа з цих підстав не повинна була бути залишена без руху та, в подальшому, без розгляду.
       
       Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

       З матеріалів справи вбачається, що, у серпні 2020 року позивач звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 31.01.2014 року у розмірі 13494,09 грн. станом на 31.05.2020 року, яка складається з наступного: 12592,13 грн. – заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 20,00грн. заборгованість за поточним тілом кредиту та 12574,13 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 901,96 грн. – заборгованість простроченими відсотками; вирішити питання судових витрат (а.с.3-6).

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 10.09.2020 року відкрито спрощене провадження у даній справі та призначено судове засідання (а.с.63-64).

Проте, в подальшому ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 06.10.2020 року позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти календарних днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху. Попереджено позивача, що відповідно до положень: ч.13 ст.187 ЦПК України та п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України у разі невиконання позивачем ухвали суду у встановлені строки, позовна заява підлягатиме залишенню без розгляду (а.с.67).

На виконання вказаної ухвали суду, 23.10.2020 року на адресу місцевого суду надійшла відповідь банку за №20181229/1486 від 12.10.2020 року (а.с.70).

       В подальшому, як зазначено вище, місцевим судом було постановлено оскаржувану ухвалу (а.с.73), при винесенні якої місцевий суд виходив із того, що позивач, на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, не усунув недоліки позовної заяви щодо подачі належних доказів на підтвердження вимог.

Проте, такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам та не ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. 

Згідно п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

       Як зазначено вище, 06.10.2020 року місцевим було постановлено ухвалу про залишення даного позову без руху з підстав його невідповідності вимогам ст.175 ЦПК України, оскільки матеріали справи не містять належної інформації, яка б підтверджувала заявлені позивачем доводи про те, що: - 12592.13 грн. є дійсною сумою заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 20.00 грн., заборгованість за поточним тілом кредиту, оскільки в заяві ОСОБА_1 від 31.01.2014р., відсутній кредитний ліміт; - 12572.13 грн. є дійсною сумою заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки в заяві ОСОБА_1 від 14.09.10р., відсутнє посилання щодо будь-яких прострочених платежів.

Так, позивачем, на виконання вимог вказаної ухвали суду, було надано відповідь (заяву) №20181229/1486 від 12.10.2020 року, де наведено пояснення щодо утворення заборгованості ОСОБА_1 перед Банком (а.с.70).

За змістом ст.ст.13,175 ЦПК України позивач (заявник) на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. 
Згідно ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
При цьому частиною п`ять та сім статті 83 ЦПК України, визначено, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів.

З наведеного вбачається, що позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини, а тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні заяви залишати її без руху та повертати заявнику.

Аналізуючи наведені норми закону обов`язковою умовою залишення позову без розгляду, з підстав, передбачених п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України,є не усунення у визначений законом строк недоліків позовної заяви.

При цьому, матеріалами справи встановлено, що позивач виконав вимоги закону та вимоги ухвали про залишення позову без руху від 06.10.2020 та подав до суду заяву з відповідними поясненнями по суті питання, а саме щодо факту утворення заборгованості ОСОБА_1 перед Банком.

Проте, місцевим судом 28.10.2020 року було постановлено оскаржувану ухвалу про залишення даної позовної заяви без розгляду, оскільки Банк належним чином не усунув недоліків позовної заяви.

При цьому, п.7 ч.2 ст.197 ЦПК України визначено, що саме у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

З наведеного вбачається, що питання оцінки обґрунтованості позову вирішується судом на наступних етапах судового розгляду, та, у разі висновку суду про його необґрунтованість, він може бути залишений без задоволення. Тобто, суд не вправі з цих підстав залишити позовну заяву без руху та без розгляду. 

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується право на суд, захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про суд і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду, тобто судді зобов`язані застосовувати рішення Європейського суду з прав людини» як джерело права на всіх етапах провадження нарівні з Законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Європейський суд у своїй практиці виходить з того, що доступ до правосуддя займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, суд виходить з принципу недопустимості обмеження права громадян на звернення до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Зокрема у рішенні від 04 червня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Також, Європейський суд зазначає, щоположення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» п.36) та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до вищевикладеного, при постановленні ухвали про залишення позову без руху, а в подальшому – без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст. 257 ЦПК України місцевий суд не врахував всіх вказаних обставин, та безпідставно залишив заяву без руху як таку, що не відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, після чого, за відсутності законних підстав, постановив ухвалу про залишення даного позову без розгляду.

Оскільки ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про її скасування та направлення матеріалів позову до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
З огляду на наведене доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.368, п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.379, ст.ст.382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», – задовольнити.
Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2020 року, – скасувати.
Матеріали позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - повернути для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ                                                        Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак