Єдиний унікальний номер 233/7319/19 
Номер провадження 22-ц/804/2907/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2020 року                                            м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Канурної О.Д., 
суддів: Гапонова А.В., Мальованого Ю.М. 
за участю секретаря судового засідання: Гуляєва М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 червня 2020 року у цивільній справі № 233/7319/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Управління у справах дітей Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, про зміну місця проживання малолітньої дитини (суддя першої інстанції ОСОБА_3 ), -

                                   В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Управління у справах дітей Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, про зміну місця проживання малолітньої дитини.
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 посилався на те, що з відповідачкою він перебував у шлюбі з 2011 по 2015 роки. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дочку - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу мешкає разом із ним.
Після розірвання шлюбу їх з відповідачкою, дочка зареєстрована та проживає разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час він повністю утримує свою дочку, забезпечую її всім необхідним для проживання та навчання, купує їй продукти харчування, одяг, взуття, ліки. Мати в утриманні дитини участі не приймає.
Незважаючи на те, що 18.12.2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було встановлено місце проживання їх неповнолітньої дочки разом із матір`ю, дитина весь час проживала разом із батьком.
ОСОБА_1 працює приватним підприємцем та має стабільний дохід, володіє на праві приватної власності житловим будинком. На даний час він перебуває у шлюбі, крім ОСОБА_5 в їх родині зростають діти його дружини від першого шлюбу: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто дитина зростає у повній родині.
Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про доньку, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини, повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє її розвитку. Окрім відвідин шкільного навчального закладу, він із донькою грає у розвиваючі ігри, читає книжки.
На даний час дитина навчається у 2-му класі загальноосвітньої школи.
Виходячи з того, що увесь час дитина проживала із ним, він займався її вихованням та піклуванням, позивач водив її до дитячого садочку, донька прив`язана до позивача, відповідач не виявляла проявів самостійного виховання доньки, навіть в період коли вони проживали разом, позивач вважає, що суд повинен врахувати ці обставини та визначити місце проживання дитини із ним.
ОСОБА_1 просив суд першої інстанції змінити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити місце фактичного проживання дитини разом із батьком ОСОБА_1 .
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Управління у справах дітей Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, про зміну місця проживання малолітньої дитини, відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодився позивач - ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, а також через те, що судом неправильно встановлено обставини, які мають істотне значення для справи, внаслідок неповного дослідження доказів.
ОСОБА_1 просить Донецький апеляційний суд рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 червня 2020 року по цивільній справі № 233/7319/19 скасувати та ухвалите нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано відповідачу і третій особі по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі.
Копії ухвали про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (том № 2, а.с. 19,20,27). Копія апеляційної скарги відповідачем по справі отримана (том № 2, а.с. 19). До Донецького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 (том № 2, а.с. 21-24).
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 вересня 2020 року справу призначено до розгляду на 06 жовтня 2020 року.
В судове засідання Донецького апеляційного суду 06.10.2020 року представник третьої особи,  яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Управління у справах дітей Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, не з`явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (том № 2, а.с. 49).
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача – адвоката Сергієвську А.Ю., пояснення відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року у цивільній справі № 204/5664/15-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року та набрало законної сили, місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначено разом із матір`ю – ОСОБА_8 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/5 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25 серпня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.
20 вересня 2015 року ОСОБА_8 зверталась до Костянтинівського МВ ГУМВС в Донецькій області із заявою з приводу того, що колишній чоловік – ОСОБА_1 без її згоди забрав та не повертає спільну дитину – ОСОБА_4 , що вбачається з висновку, затвердженого 22 вересня 2015 року начальником Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області.
Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року у цивільній справі № 204/1575/16-ц, яке залишено буз змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року та набрало законної сили, малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відібрано у батька – ОСОБА_1 і повернуто матері – ОСОБА_8 за її місцем проживання: АДРЕСА_2 .
Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року встановлено, що ОСОБА_1 , після ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, самоправно забрав дитину та не віддає її останній (том № 1, а.с.69-70).
Позивачка з приводу повернення їй дитини зверталась із відповідними заявами до уповноваженого Президента України з прав дитини, Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області, ГУНП в Дніпропетровській області, Бабушкінського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області, на які отримала відповіді від 25 січня 2017 року № 32-04/126, від 19 жовтня 2015 року № 32-04/1564, від 24 березня 2016 року № 67-55-16, від 26 грудня 2016 року № 37.6/8335, від 08 лютого 2017 року № 456/793, від 09 березня 2016 року № 37.2/ж60-4944 (том № 1, а.с.73-78).
Як вбачається з листа від 17 березня 2017 року № 5674/02-64-63/1348, державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра вживались передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи, спрямовані на виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року про відібрання у ОСОБА_1 малолітньої дитини – ОСОБА_4 і передачу її матері – ОСОБА_8 . Проте, як вбачається зі змісту цього листа вказане судове рішення в примусовому порядку не виконане (том № 1, а.с.79-80).
Постановою державного виконавця Чечелівського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 13 березня 2017 року на ОСОБА_1 , накладено штраф в розмірі 1700 гривень за невиконання та перешкоди у виконанні рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року про відібрання дитини.
Постановою старшого державного виконавця Чечелівського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 07 травня 2019 року виконавчий лист № 204/1575/16, виданий Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська про відібрання у ОСОБА_1 малолітньої дитини ОСОБА_4 і повернення її матері – ОСОБА_8 повернуто стягувачу .
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року у цивільній справі № 204/1436/19, яке набрало законної сили 03 грудня 2019 року, ОСОБА_1 звільнено від сплати заборгованості по аліментах, стягуваних за рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 за період з серпня 2015 року по червень 2019 року в розмірі 63083 грн 38коп; в задоволенні позовних вимог про припинення стягнення аліментів відмовлено.
В мотивувальній частині рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року у цивільній справі № 204/1436/19 суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про припинення стягнення аліментів є спробою переглянути судове рішення в частині визначення місця проживання дитини.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетрорвська від 08 жовтня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів із ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно довідки від 09 грудня 2019 року № 214, ОСОБА_4 навчається у 2-Б класі КЗО «Середня загальноосвітня школа № 34» Дніпровської міської ради, позитивно характеризується за місцем навчання.
ОСОБА_4 навчається у мовному центрі Prime School з початку 2019/2020 навчального року. ОСОБА_4 та ОСОБА_9 підтримують постійний зв`язок з мовним центром, цікавляться успіхами дитини, відвідують батьківські збори, приймають участь у позашкільних заходах. Рідна мати жодного разу у мовному центрі не з`являлась, на підтвердження чого відповідачем по справі надано довідку від 28 грудня 2019 року № 2 (том № 1, а.с.128).
Відповідно до довідки від 26 грудня 2019 року № 129 ОСОБА_4 є вихованкою КПНЗ «Дитячо-юнацький центр «Штурм». На тренування та культурно-масові заходи дитину приводять батько ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_9 ; рідну мати ОСОБА_5 ніхто з колективу жодного разу не бачив.
Згідно довідки від 07 січня 2020 року ОСОБА_4 відвідує студію образотворчого мистецтва « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». На заняття дитину приводить батько ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_9 
ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 27 вересня 2013 року належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , в якій він зареєстрований разом із донькою – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
ОСОБА_1 з 14 липня 2011 року зареєстрований як фізична особа – підприємець.
Згідно медичної довідки серія 10ААЄ № 769030 про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних наглядів від 06 вересня 2019 року та сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серія РРС № 986142 протипоказань до опіки та піклування над дитиною у ОСОБА_1 не виявлено.
05 липня 2019 року позивач по справі зареєстрував шлюб із ОСОБА_11 .
ОСОБА_12 працює продавцем продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_13 згідно наказу № 49/к від 15 лютого 2018 року по теперішній час. Перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3 років з 19 листопада 2018 року згідно наказу № 69/к.
Відповідачка ОСОБА_12 позитивно характеризується за місцем проживання (том № 1, а.с.172), згідно довідки ВСП МНД КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м.Краматорська» у м.Костянтинівка від 20 березня 2020 року № 64 на обліку у лікаря нарколога не перебуває.
Згідно довідки УСЗН Костянтинівської міської ради від 17 січня 2020 року № 01-22-154 ОСОБА_12 з 01 вересня 2018 року до теперішнього часу перебуває на обліку в управлінні як отримувач допомоги при народженні дитини – ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Як вбачається з довідок КП «Служба єдиного замовника Костянтинівської міської ради» від 16 січня 2020 року, ОСОБА_12 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а фактично разом із чоловіком – ОСОБА_15 та донькою ОСОБА_14 мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .
Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 24 грудня 2019 року за фактичним місцем проживання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_4 добрі санітарно-побутові умови, для дітей створені сприятливі умови для проживання та розвитку.
Згідно висновку від 11 лютого 2020 року № 145 Орган опіки та піклування Управління у справах дітей Чечелівської районної у м.Дніпрі ради вважає за доцільне змінити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та визначити місце її проживання разом із батьком – ОСОБА_1 , який піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини; умови проживання дитини задовільні.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на підставі ч.6 ст.19 СК України, суд не погоджується з висновком від 11 лютого 2020 року № 145 Органу опіки та піклування Управління у справах дітей Чечелівської районної у м.Дніпрі, оскільки він не містить належного обґрунтування доцільності зміни місця проживання дитини з посиланням на обставини, які можуть бути підставою такої зміни, отже є необгрунтованим та суперечить інтересам дитини – ОСОБА_10 .
Відповідно до частини 1  ст. 160 СК України,  місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. 
Згідно з частиною першою  статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. 
Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства в України є обов`язковість рішень суду.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-рп(ІІ)/2019).
Зміна обставин відбулась не внаслідок правомірної поведінки батька дитини, а в силу тривалого невиконання рішення суду, яке набрало законної сили щодо відібрання дитини та визначення її місця проживання з матір`ю ОСОБА_16 . Судове рішення перебуває в процесі примусового виконання, воно не втратило силу і не скасоване, тому не може бути піддано під сумнів.
Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду ,викладеними у Постанові від 20 травня 2020 року у справі № 725/3024/17, провадження № 61 – 37923св18.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що оскільки позивач разом із дитиною постійно мешкають за адресою своєї реєстрації, крім як в нетривалі відпустки з місця проживання не відлучалися, тому не зрозуміло, чому суд першої інстанції покладає відповідальність за невиконання рішення суду по цивільній справі № 204/1575/16-ц на позивача, не беручи до уваги бездіяльність державної виконавчої служби, а також інших компетентних органів, є безпідставними, виходячи з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Як вбачається із відповіді Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 5674/01-64-63/1348 від 17.03.2017 року, 06.07.2016 року державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження.
21.07.2016 року державним виконавцем здійснений вихід за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що боржник вдома відсутній та разом з донькою перебуває на відпочину, про що державним виконавцем складений відповідний акт.
Державним виконавцем 22.07.2016 року винесена постанова про залучення до виконавчих дій співробітників органів опіки та піклування, співробітників органів внутрішніх справ та співробітників медичних закладів охорони здоров`я, копії якої направлені до відповідних державних установ.
03.08.2016 року державним виконавцем здійснений вихід за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що рішення суду не виконано, зі слів сестри боржника, боржник дома відсутній, разом з донькою перебуває на відпочинку, про що складений відповідний акт державного виконавця.
07.09.2016 року за адресою: АДРЕСА_1   встановлено, що рішення суду не виконано, боржник та дитина вдома відсутні, про що державним виконавцем складений відповідний акт.
Оскільки встановити фактичне місце знаходження неповнолітньої ОСОБА_4 та боржника ОСОБА_1 не виявилось можливим, державним виконавцем 12.09.2016 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська було направлено подання про оголошення розшуку неповнолітньої ОСОБА_4 та боржника ОСОБА_1 .
До відділу ДВС 11.01.2017 року від Чечелівського (Красногвардійського) відділу поліції, відповідно до якої працівниками Чечелівського  відділу поліції 25.11.2016 року встановлено місцезнаходження боржника та його доньки за адресою:  АДРЕСА_1 та зобов`язано боржника з`явитися до Чечелівського  відділу ДВС. До відділу ДВС боржник не з`являвся.
Державним виконавцем 16.01.2017 року було здійснений вихід за адресою: АДРЕСА_1 , однак мешканці будинку відсутні, про що складений відповідний акт державного виконавця.
На адресу боржника 23.01.2017 року направлений виклик до відділу ДВС, однак станом на 10.02.2017 року боржник до відділу ДВС не з`явився.
Державним виконавцем 14.02.2017 року здійснений вихід за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що боржник дома відсутній, сестрі боржника, для передачі боржнику, був вручений виклик до відділу ДВС на 16.02.2017 року, про що складений відповідний акт державного виконавця.
Державним виконавцем за участю співробітників Чечелівського  відділу поліції та управління у справах дітей  Чечелівської районної ради у місті Дніпрі 10.03.2017 року здійснений вихід за адресою: АДРЕСА_1 ,  встановлено, що боржник дома відсутній, незважаючи на попередження про кримінальну відповідальність, про що складений відповідний акт державного виконавця.
До Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська  13.03.2017 року направлено подання про примусове проникнення до житла боржника за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, на виконання доручення начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, начальником  Чечелівського  відділу державної виконавчої служби міста Дніпра  Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 17.02.2017 року здійснена перевірка матеріалів виконавчого провадження № 51592584, за результатами якої винесена постанова про перевірку виконавчого провадження, відповідно до якої дії державного виконавця визнані такими, що вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач не з`явилася до жодного з трьох засідань комісії опікунської ради, де розглядалось питання щодо доцільності проживання дитини разом із батьком, що свідчить про байдужість до дитини, є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів справи, засідання органу опіки і піклування відбувалося 11 лютого 2020 року у Чечелівській районній у місті Дніпро раді, відповідач мешкає у м. Костянтинівка Донецької області і має малолітню дитину ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції не врахував, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення щодо визначення місця проживання дитини, а тому першочергове значення має надаватися саме найкращими інтересами дитини та створення умов для її духовного та фізичного розвитку, є безпідставними, оскільки відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року,  дитина для повного й гармонічного розвитку її особистості потребує любові й розумінні. Вона повинна, коли це можливо, рости на піклуванні й під відповідальністю своїх батьків і у всякому разі в атмосфері любові й моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.
Відповідно до цілей Гаазької Конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання.
Підставою звернення до суду у справах зазначеної категорії  є наявність відповідно до Гаазької Конвенції факту протиправного переміщення та/або утримання дитини та необхідність її повернення до місця постійного проживання з метою подолання негативних наслідків, які виникли у зв`язку з одноосібним рішенням особи (як правило одного з батьків) змінити місце проживання дитини (ст. 12 Конвенції).
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що проживання доньки з батьком буде відповідати принципу найкращих інтересів дитини та не позбавляє матір дитини права на спілкування та участь у вихованні дитини, є безпідставними, оскільки саме батько дитини позбавив матір дитини права на спілкування та участь у вихованні доньки.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підставами для звернення із позовом про зміну місця проживання дитини не можуть бути обставини, які виникли внаслідок неправомірної поведінки одного з батьків, яка полягає в невиконанні рішення; звернення із новим позовом не може бути підставою для уникнення від виконання іншого остаточного рішення суду.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту Рішення Коснтитуційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1 – 7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 725/3024/17, провадження № 61-37923св18.
Посилання в апеляційній скарзі на практику Європейського суду з прав людини, а саме: (HUNT v.UKRAINE, № 31111/04,  § 54, ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року), (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09   § 100 ЄСПЛ, справу «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), а також на постанови Верховного Суду від 14 лютого 2020 року в справі № 61-15091св19, а також від 18 березня 2020 року в справі № 61-2562св20, є безпідставними, оскільки у вказаних вище справах мова йде про інші обставини справи.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.
На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 червня 2020 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення  Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 червня 2020 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 07 жовтня 2020 року

Суддя:                                      О.Д.Канурна