Постанова                                         
Іменем України 
 
18 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 635/9400/14-ц
 
провадження № 61-15910св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Костантинова Ганна Вікторівна,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
представник відповідача - ОСОБА_3 ,
третя особа - Хорошевська селищна рада Харківського району Харківської області,
особа яка подала касаційну скаргу - ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2017 року у складі судді Березовської І. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 25 липня 2019 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Котелевець А. В., Піддубного Р. М.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа - Хорошевська селищна рада Харківського району Харківської області, про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, визначення порядку користування земельною ділянкою.
 
Позовна заява мотивована тим, що згідно з рішенням виконкому Харківської районної ради народних депутатів від 21 березня 1989 року                № 238 ОСОБА_7 надано дозвіл на оформлення та прийняття                       в експлуатацію самовільно побудованого житлового будинку літ. «Б-1» площею 55,70 кв. м, а також побудовану прибудову до житлового будинку літ. «А-1» площею 23,5 кв. м, переобладнану кімнату літ. «1-4»,                      площею 7,1 кв. м в житловому будинку літ. «А-1», побудований тамбур                літ. «а1», площею 1,4 кв. м в АДРЕСА_1 та оформлення права особистої власності на його ім`я. Пунктом 2 даного рішення зобов`язано ОСОБА_7 зробити відчуження одного із будинків              у строк один рік з дня оформлення права власності на житловий будинок літ. «Б-1».
 
Вказувала, що 25 липня 1989 року Харківською районною радою народних депутатів Харківської області ОСОБА_7 видано свідоцтво про право особистої власності в цілому на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ,                                  яке складається з двох будинків замість договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Шостою Харківською держнотконторою за реєстраційним № 4460.
 
Зазначала, що 15 листопада 1989 року між нею та її батьком ОСОБА_7 укладено договір дарування 19/50 частин домоволодіння за адресою:                АДРЕСА_1 , відповідно якого їй перешли такі приміщення: жилий будинок літ. «Б-1», житловою площею 55,70 кв. м, льох літ. «Д», вбиральня літ. «В», літній душ літ. «Г».
Отже, право власності на спірне домоволодіння було зареєстроване                             в 31/50 частині за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого виконкомом Харківської районної ради 25 липня                1989 року, та в 19/50 частинах за нею на підставі договору дарування                  від 15 листопада 1986 року, посвідченого Другою харківського державною нотаріальною конторою за реєстраційним № 4666.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Після його смерті нею та її сестрою ОСОБА_2 оформлено право на спадщину по 1/2 частині всього майна, що належало батькові на час смерті (а саме по 31/100 частині спірного домоволодіння).
 
Стверджувала, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи,                        за адресою: АДРЕСА_1 , розташовано житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 62,90 кв. м, житловою площею 49,80 кв. м, житловий будинок                 літ. «Б-1» загальною площею 79,60 кв. м, житловою 55,70 кв. м, вбиральні «В», «Ж», душ «Г», льох «Д», літня кухня «Е», сараї «3», «И», «К», «Л», «М», «Н», вимощення І, огорожа № 1-3, колонка № 4; інвентаризаційна вартість всіх будівель та споруд станом на 04 липня 2014 року становить - 281 636 грн. Крім того, встановлено, що на час укладання договору дарування, посвідченого 15 листопада 1989 року державним нотаріусом Другої Харківського району державної нотаріальної контори за реєстраційним                 № 4666, житловий будинок літ. «Б-1», льох «Д», вбиральня «В», літній душ «Г», становили 19/50 частин від зазначеного домоволодіння.
Після укладання зазначеного договору вона постійно проживала та користувалась будинком «Б-1», якому було визначено адресу:                    АДРЕСА_1 , що підтверджується будинковою книгою, паспортом з відміткою про реєстрацію за вказаною адресою, договорами про надання послуг з газо- та електропостачання, укладеними нею.
 
Вважала, що при укладанні договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої Харківського району державної нотаріальної контори                   15 листопада 1986 року за реєстраційним № 4666, 19/50 частин                             від зазначеного домоволодіння були їй виділені в натурі, отже, можливо провести поділ спільного майна та визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, як окрему одиницю.
 
Враховуючи той факт, що при оформленні спадкових прав, нею та відповідачем набуто право власності за кожним на 1/2 частину спадкового майна, що належала їх батьку ОСОБА_7 на час смерті, а саме:                            на 31/50 частин спірного домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ.  «А-1» загальною площею 62,90 кв. м, житловою                             площею 49,80 кв. м, житлового будинку літ. «Б-1» загальною                         площею 79,60 кв. м, житловою 55,70 кв. м, вбиральні «В», «Ж», душ «Г»,                льох «Д», літня кухня «Е», сараї «3», «И», «К», «Л», «М», «Н»,                            вимощення І, огорожа № 1-3, колонка № 4, то у разі виділу їй як окремої одиниці житлового будинку літ. «Б-1», загальною площею 79,60 кв. м, житловою 55,70 кв. м, з надвірними будівлями: льохом літ. «Д», вбиральнею літ. «В», літнім душем літ. «Г», сараєм літ. «Л», «Н», «М», огорожею № 2, який становить 19/50 частин домоволодіння та припинення права спільної часткової власності на нього між співвласниками, частка в праві спільної часткової власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною                        площею 62, 90 кв. м, житловою площею 49,80 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами вбиральнею літ. «Ж», літньою кухнею літ. «Е», сараєм літ. «3», «И», «К», вимощенням І, огорожею № 1,3 колонкою № 4 буде становити за кожним з співвласників 1/2 частину відповідно оформлених спадкових прав.
 
Уточнивши позовні вимоги (том 2, а. с. 3-4), ОСОБА_1 просила суд:
- виділити їй зі складу домоволодіння АДРЕСА_1 житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 79,60 кв. м, житловою площею 55,70 кв. м,                                   з прибудовами та надвірними будівлями та спорудами: льохом літ. «Д», вбиральнею літ. «В», літнім душем літ. «Г», сараєм літ. «Л», «Н», «М», воротами № 2; 1/2 частину огорожі № 1, замощення № 1, як окрему одиницю, розташовану на земельній ділянці площею 600 кв. м; 
- припинити право спільної часткової власності на житловий будинок                літ.«Б-1», визнавши за нею одноосібно право власності на житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 79,60 кв. м, житловою                             площею 55,70 кв. м, з прибудовами та надвірними будівлями та спорудами: льохом літ. «Д», вбиральнею літ. «В», літнім душем літ. «Г», сараєм літ. «Л», «Н», «М», воротами № 2; 1/2 частину огорожі № 1, замощення № 1, в АДРЕСА_1 , як окрему одиницю з визначенням нової адреси: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м; 
- перерозподілити частки в спільній частковій власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 64,1 кв. м, житловою площею 49,80 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами вбиральнею               літ. «Ж», літньою кухнею літ. «Е», сараєм літ. «3», «И», «К», ворітьми № 3,               1/2 частиною огорожі № 1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 587 кв. м, визнавши за нею право власності                                    на 31/100 частину, а за ОСОБА_2 право власності на 69/100 частину даного житлового будинку з надвірними будівлями; 
- виділити їй в натурі приміщення 1-3, 1-4, загальною площею 26,1 кв.м, житловою 26,1 кв. м в житловому будинку літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 64,1 кв. м, житловою площею 49,80 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами вбиральнею літ. «Ж», літньою кухнею літ. «Е», сараєм літ. «3», «И», «К», воротами № 3, 1/2 частиною огорожі № 1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складає 31/100 частин даного житлового будинку; 
- виділити ОСОБА_2 приміщення 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, загальною площею 38,0 кв. м, житловою 23,7 кв. м в житловому будинку літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 64,1 кв. м, житловою площею 49,80 кв. м,  з надвірними будівлями та спорудами вбиральнею літ. «Ж», літньою кухнею літ. «Е», сараєм літ. «3», «И», «К», воротами № 3, 1/2 частиною огорожі № 1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складає 69/100 частин даного житлового будинку;
- визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою:                   АДРЕСА_1 , виділивши їй в користування земельну ділянку площею 219 кв. м з боку домоволодіння АДРЕСА_2 ; 
- виділити ОСОБА_2 в користування земельну ділянку площею 368 кв. м з боку правої межі з окремим виїздом на АДРЕСА_1 і пустир;
- межу розподілу прокласти за лінією АБВГДЖЗК: 
відрізок АБ довжиною 5,2 м прокласти від червоної лінії забудови на відстані 5,1 м від лівої межі до лінії розподілу житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами; 
відрізки БВ, ВГ, ГД прокласти по лінії розподілу житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами; 
відрізок ДЖ, довжиною 15,8 м прокласти від лінії розподілу житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами паралельно лівої межі;
відрізок ЖЗ, довжиною 8,65 м прокласти до лівої межі, на відстані 29,3 м  від червоної лінії забудови; 
відрізок ЖК, довжиною 11,50 м прокласти до правої межі на відстані 29,1 м від червоної лінії забудови. 
Грошову компенсацію в розмірі 9 770 грн стягнути з неї на користь   ОСОБА_2 .
Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати їй при підключенні до електро- та газо- мереж, а також у здійсненні переобладнань, зазначених експертом.
 
У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особи - Хорошевська селищна рада Харківського району Харківської області, про поділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності, визначення порядку користування земельною ділянкою.
 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що вона та ОСОБА_1 є спадкоємцями ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину вона та ОСОБА_1 набули право власності по 1/2 частки майна спадкодавця, яка становить по 31/50 частки у кожної в наступному майні: житловому будинку літ. «А-1», загальною площею 62,9 кв. м, житловою площею 49,80 кв. м, житловому будинку                 літ. «Б-1», загальною площею 79,6 кв. м, житловою площею 55,70 кв. м, вбиральні літ. «В», літньому душі літ. «Г», льоху літ. «Д», літньої кухні літ. «Е», вбиральні літ. «Ж», сараїв літ. «З», «І», «К», «Л», «М», «Н», огорожі №№ 1-3, колонки № 4, вимощення І.  
 
Зазначала, що ОСОБА_1 є власником 69/100 часток зазначеного нерухомого майна без виділення їй в натурі, а вона є власником                           31/100 часток спадкового майна без виділення майна в натурі.
 
Вважала, що технічно є можливим поділити спірне майно наступним чином: їй виділити житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 62, кв. м, житловою площею 49,8 кв. м, надвірні будівлі вбиральню літ. «Ж», літню кухню літ. «Е», сараї «З», «И», «К», вимощення І, огорожу №№ 1-3, колонку               № 4; ОСОБА_1 виділити житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 79,6 кв. м, житловою площею 55,7 кв. м, з надвірними будівлями: льохом літ. «Д», вбиральнею літ «В», літнім душем літ. «Г», сараями                       літ. «Л», «Н», «М», огорожу № 2.
 
Вказувала, що відповідно до звіту незалежної оцінки вартість 69/100 часток домоволодіння складає 24 012 доларів США, вартість 31/100 часток домоволодіння складає 10 788 доларів США, вартість будинку літ. «А-1» складає 11 100 доларів США, житлового будинку літ. «Б-1» складає                            23 700 доларів США. Отож, в результаті зазначеного поділу її ідеальна частка збільшиться на 0,9/100, що є наслідком сплати нею ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі 312 доларів США.
 
Уточнивши позовні вимоги (том 2, а. с. 22-23), ОСОБА_2 просила суд:
- визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 62, кв. м, житловою площею 49,8 кв. м, надвірні будівлі вбиральню літ. «Ж», літню кухню літ. «Е», сараї «З», «И», «К», ворота № 3, частину огорожі № 1-3, вимощення І; 
- визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок                літ. «Б-1», загальною площею 79,6 кв. м, житловою площею 55,7 кв. м,                     з надвірними будівлями: льохом літ. «Д», вбиральнею літ «В», літнім душем літ. «Г», сараями літ. «Л», «Н», «М», воротами № 2, 1/2 частину огорожі № 1-3, вимощення І. 
- перерозподілити частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у всьому спадковому майні, а саме: житловому будинку літ. «А-1» загальною               площею 62, кв. м, житловою площею 49,8 кв. м з надвірними будівлями вбиральнею літ. «Ж», літною кухнею літ. «Е», сараями «З», «И», «К», житловому будинку літ. «Б-1», загальною площею 79,6 кв. м, житловою площею 55,7 кв. м, з надвірними будівлями: льохом літ. «Д», вбиральнею              літ «В», літнім душем літ. «Г», сараями літ. «Л», «Н», «М», воротами №№ 2, 3, огорожею № 1-3, вимощення І;
- визначити грошову компенсацію ОСОБА_1 в розмірі 312 доларів США, що за курсом НБУ складає 8 424 грн;
визначити порядок користування земельною ділянкою загальною        площею 1 187 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 наступним чином: ОСОБА_2 виділити у користування земельну ділянку розміром 587 кв. м,                                 що знаходяться під житловим будинком літ. «А-1», надвірними будівлями: вбиральнею літ. «Ж», літньою кухню літ. «Е», сараями «З», «И», «К», воротами № 3, частиною огорожі № 1-3, вимощенням І; ОСОБА_1 виділити                    у користування земельну ділянку площею 600 кв. м під житловим будинком літ. «Б-1», надвірними будівлями: льохом літ. «Д», вбиральнею літ «В», літнім душем літ. «Г», сараями літ. «Л», «Н», «М», воротами № 2, 1/2 частину огорожі № 1-3.
 
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 січня                     2015 року зустрічний позов був прийнятий до провадження та об`єднаний                  з первісним позовом.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Виділено ОСОБА_1 у власність зі складу домоволодіння АДРЕСА_1 житловий будинок літ.«Б-1», загальною площею 79,60 кв. м, житловою площею 55,70 кв. м, з прибудовами та надвірними будівлями і спорудами: льохом літ. «Д», вбиральнею літ. «В», літнім душем літ. «Г», сараєм літ.«Л», «Н», «М», воротьми № 2, 1/2 частину огорожі №1, замощення №1, як окрему одиницю.
У зв`язку із виділом в натурі ОСОБА_1 у власність належного їй житлового будинку літ. «Б-1», загальною площею 79,60 кв. м, житловою площею 55,70 кв. м, з прибудовами та надвірними будівлями і спорудами: льохом літ. «Д», вбиральнею літ. «В», літнім душем літ. «Г», сараєм літ. «Л», «Н», «М», воротьми № 2, 1/2 частини огорожі № 1, замощення № 1,                           за адресою: АДРЕСА_1 , припинено право спільної часткової власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Перерозподілено частки в спільній частковій власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 64,1 кв. м, житловою площею 49,80 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами: вбиральнею               літ. «Ж», літньою кухнею літ. «Е», сараєм літ. «3», «И», «К», ворітьми № 3,              1/2 частиною огорожі № 1, за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на 31/100 частку, а за ОСОБА_2 право власності на 69/100 часток даного житлового будинку з надвірними будівлями.
Виділено ОСОБА_1 в натурі на її 31/100 часток приміщення 1-3, 1-4, загальною площею 26,1 кв. м, житловою площею 26,1 кв. м в житловому будинку літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 64,1 кв. м, житловою площею 49,8 кв. м, та надвірною будівлею вбиральнею літ. «Ж», за адресою: АДРЕСА_1 .
Виділено ОСОБА_2 в натурі на її 69/100 часток приміщення І, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, загальною площею 38,0 кв. м, житловою площею 23,7 кв. м                            в житловому будинку літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею                       64,1 кв. м, житловою площею 49,8 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами: літньою кухнею літ. «Е», сараями літ. «3», «И», «К», воротами № 3, 1/2 частиною огорожі № 1, за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язано провести наступні переобладнання у житловому будинку:
1) закласти дверні отвори між приміщеннями 1-4 і 1-5 та 1-3 і 1-5;
2) прибудувати тамбур розміром 2,5х3,5 кв. м та ганок;
3) в приміщенні 1-3 замість віконного отвору обладнати дверний отвір для виходу в тамбур;
4) в приміщенні 1-3 встановити перегородку і обладнати коридор 1-3а площею 5,7 (1,5х3,78) та житлову кімнату 1-3, площею 13,3 кв. м (19,0-5,7),                    в перегородці обладнати дверний отвір для виходу з кімнати 1-3 в                           коридор 1-3а;
5) між приміщеннями 1-3а та 1-4 обладнати дверний отвір;
6) в приміщенні 1-4 площею 7,1 кв. м обладнати кухню та встановити варильну плиту, мийку і опалювальний котел.
Опалення у житловому будинку літ. «А-1» з прибудовами пропонується або залишити у спільному користуванні або обладнати кожному автономне.
Усі запропоновані переустаткування житлового будинку необхідно робити відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-2009 «Організація будівельного виробництва» за проектом організації, яка має ліцензію на виконання такого виду робіт, та погодженим з установами згідно з чинним законодавством.
Виконання переобладнань під № 1 покладено на ОСОБА_2 , переобладнання під №№ 2-5 покладено на ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію             у зв`язку зі збільшенням її частки у спільному майні в розмірі 9 770 (дев`ять тисяч сімсот сімдесят) гривень, що внесені на депозит ТУ ДСА в Харківській області.
В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 7 222 (сім тисяч двісті двадцять дві) гривні 76 копійок.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Рішення районного суду мотивовано тим, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності, та вважає перший варіант розподілу житлового будинку, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 вересня 2015 року, виконаного судовим експертом Носань Л. І., доцільним, оскільки він передбачає незначне відступлення від ідеальних часток співвласників та незначну відповідну компенсацію в розмірі 9 770 грн, яку повинна сплатити ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . 
Разом з тим, за другим варіантом розподілу домоволодіння, що фактично склався за порядком користування житловими будинками та надвірними будівлями передбачається сплата ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі 11 1130 грн. районний суд врахував те, що ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти сплати компенсації у зазначеному розмірі, оскільки погоджувалася виплатити компенсацію згідно звіту незалежної оцінки в розмірі 321 доларів США.
 
Враховуючи конкретні обставини справи, фактичний порядок користування домоволодінням, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виділення ОСОБА_1 у власність зі складу домоволодіння АДРЕСА_1 житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 79,60 кв. м, житловою  площею 55,70 кв. м, з прибудовами та надвірними будівлями і спорудами: льохом літ. «Д», вбиральнею літ. «В», літнім душем літ. «Г», сараєм літ. «Л», «Н», «М», воротьми № 2, 1/2 частину огорожі № 1, замощення № 1, як окрему одиницю.
При цьому районний суд зазначив, що у зв`язку з виділом ОСОБА_1               у власність в натурі житлового будинку літ. «Б-1», загальною                              площею 79,60 кв. м, житловою 55,70 кв. м, з прибудовами та надвірними будівлями і спорудами: льохом літ. «Д», вбиральнею літ. «В», літнім душем літ. «Г», сараєм літ. «Л», «Н», «М», воротьми № 2, 1/2 частину огорожі № 1, замощення № 1, як окремої одиниці, спільна власність щодо цих співвласників припиняється.
 
Також суд перерозподілив частки в спільній частковій власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 64,1 кв. м, житловою площею 49,80 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами: вбиральнею літ. «Ж», літньою кухнею літ. «Е», сараєм літ. «3», «И», «К», ворітьми № 3, 1/2 частиною огорожі № 1, за адресою: АДРЕСА_1 , та визнав за ОСОБА_1 право власності на 31/100 частку, а за ОСОБА_2 право власності на 69/100 часток даного житлового будинку з надвірними будівлями.
 
В частині виділення ОСОБА_1 літньої кухні літ. «Е», сараїв літ. «3», «И», «К», частини огорожі № 1 суд відмовив, оскільки вказані вимоги суперечать висновку судової будівельно-технічної експертизи, у якому вказано,що ці  надвірні будівлі підлягають виділенню ОСОБА_2 .
 
Районний суд відмовив у визначенні нової адреси виділеному зі складу домоволодіння АДРЕСА_1 житловому будинку літ. «Б-1», оскільки це не є компетенцією суду.
 
Щодо визначення порядку користування земельною ділянкою суд відмовив, оскільки фактична площа земельної ділянки не відповідає відведеної для будівництва та обслуговування будинку, що позбавляє суд можливості визначити порядок користування земельною ділянкою.
 
Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 районний суд вважав, що він задоволенню не підлягає, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а звіт незалежної оцінки не є допустимим доказом в розумінні вимог ЦПК України.
 
Районний суд відхилив доводи представника ОСОБА_2 -                  ОСОБА_3 в частині того, що за договором дарування ОСОБА_1 набула лише право власності на частку 19/50 домоволодіння, а не житловий будинок літ. «Б-1» з відповідними будівлями, оскільки такі доводи спростовуються договором дарування від 15 листопада 1989 року, у якому зазначено, що власником ОСОБА_8 на виконання рішення виконкому Харківської районної ради народних депутатів від 21 березня 1989 року       № 238 був відчужений житловий будинок літ. «Б-1» з відповідними надвірними будівлями, які і становлять 19/50 спірного домоволодіння.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 25 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволено частково.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 березня               2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про виділ частки у спільній часткові власності скасовано.
Ухвалено в цій частині нову постанову.
Первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Домоволодіння з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 62,90 кв. м, житловою площею 49,80 кв. м, житлового будинку                     літ. «Б-1» загальною площею 79,60 кв. м, житловою 55,70 кв. м, вбиральні «В», «Ж», душу «Г», льоху «Д», літньої кухні «Е», сараїв «3», «И», «К», «Л», «М», «Н», огорожі № 1-3, колонки № 4, вимощення І, поділено за першим варіантом по розрахунку № 2 розподілу домоволодіння, визначеним судовою будівельно-технічної експертизою від 22 квітня 2019 року               № 19226/23964/7830.
Виділено у власність ОСОБА_1 на належні їй 69/100 часток у праві власності житлові приміщення 2-1,2-2,2-3,2-4,2-6,2-7,2-8 житлового будинку літ. «Б-1» та житлові приміщення 1-3,1-4 житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 103,8 кв. м вартістю 402 645 гривень, по надвірним спорудам: будівлю б-1, вбиральню літ. «В», літній душ «Г», льох «Д», вбиральню літ. «Ж», сараї літ. «Л,М,Н», частину огорожі № 1, ворота № 2 вартістю по надвірним будівлям - 84 847 гривень, усього вартістю -                     487 492 гривень, що менше за її частку в домоволодінні в грошовому виразі та становить 64/100 часток домоволодіння.
Виділено у власність ОСОБА_2 на належну їй 31/100 частку у праві власності приміщення 1-5, 1-6, 1-7, 1-8  в житловому будинку літ. «А-1», житловою площею 35,4 кв. м, та вартістю 130 232 гривні, по надвірним спорудам: а - 1 - тамбур, а - 2 - ганок, літню кухню літ. «Е», сараї літ. «3», «И», «К», ворота № 3, частину огорожі № 1; вимощення 1 - вартістю по надвірним будівлям 149 042 гривні, усього вартістю 279 274 гривні, що більше за її частку в грошовому виразі та становить 36/100 часток домоволодіння.
Перерозподілено ідеальні частки, визначивши частку ОСОБА_1 - 64/100 замість 69/100, частку ОСОБА_2 - 36/100 замість 31/100.
Для здійснення запропонованого варіанту розділу житлового будинку ОСОБА_1 здійснити наступні переобладнання: 1) у перегородках між приміщеннями 1-3 та 1-5, 1-4 і 1-5; демонтувати дверні блоки, закласти дверні прорізи; 2) у перегородці між приміщеннями 1-3 та 1-4 улаштувати дверний проріз, встановити дверний блок; 3) в приміщенні 1-3 встановити перегородку з дверним блоком, улаштувати приміщення: житлової кімнати площею 13,3 кв. м; коридор площею 5,7 кв. м; 4) приміщення 1-7 використовувати як кухню, обладнавши варочною плитою; 5) у зовнішній стіні приміщення 1-3 демонтувати віконний блок, проріз продовжити, встановити дверний блок та рекомендується добудувати тамбур глибиною не менше 1,5 м зі сходами ( враховуючи схил земельної ділянки).
Добудову тамбуру необхідно проводити за проектною документацією, розробленою організацією, яка має ліцензію на проведення такої роботи.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 улаштувати до кожної з квартир окремі лази на горище. Розподіл горищного приміщення будинку А - 1 проходить по лінії їх поділу без улаштування перегородок.
Усі запропоновані переустаткування житлового будинку необхідно робити відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-2016 «Організація будівельного виробництва».
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 улаштувати самостійні мережі електропостачання, газопостачання та опалення для кожної з квартир.
Улаштування самостійних мереж електропостачання, газопостачання та опалення для кожної з квартир проводити на підставі технічних умов, отриманих замовниками самостійно у відповідних установах.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 32 836 (тридцять дві тисячі вісімсот тридцять шість) гривень.
Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 ,                       ОСОБА_1 на домоволодіння з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Повернуто ОСОБА_1 суму 9 770 (дев`ять тисяч сімсот сімдесят) гривень, що внесені на депозит територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки районного суду про набуття ОСОБА_1 на підставі договору дарування                          від 15 листопада 1989 року права власності на будинок літ. «Б-1» житловою площею 55,70 кв. м, льоху літ. «Д», вбиральні літ. «В», літнього душу літ. «Г», не відповідають обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 набула право власності на 19/100 від всього домоволодіння в цілому, що складається з двох окремих будинків літ. «А-1» та літ. «Б-1» та інших господарських споруд. Примітка до договору дарування стосується лише можливості ОСОБА_1 користуватися конкретними приміщеннями                               у домоволодінні, з приводу якого висловився дарувальник, як власник іншої його частини, що залишилася у нього в користуванні.
Апеляційний суд вважав, що є підстави для застосування першого варіанту поділу домоволодіння по розрахунку 2, наведеного у висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2019 року                               № 19226/23964/7830, оскільки він є найбільш прийнятний з точки зору доцільності та наближений до ідеальних часток власності.
 
При цьому апеляційний суд вважав за можливе здійснити виділ належних співвласникам часток в натурі за І варіантом висновку експертизи, стягнувши з ОСОБА_2 грошову компенсацію на користь ОСОБА_1 у розмірі 32 836 грн.
 
Також апеляційний суд перерозподілив ідеальні частки, визначивши частку ОСОБА_1 - 64/100, замість 69/100, частку ОСОБА_2 - 36/100 замість 31/100.
Право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спірне домоволодіння апеляційний суд припинив на підставі                           частини третьої статті 364 ЦК України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , мотивована тим, що відповідно до оскаржуваних судових рішень частина житлових приміщень,  а саме 1-3 в будинку літ. «А-1», якими користується вона та її малолітні діти, виділено ОСОБА_1 , а також встановлено проведення переобладнання зазначеного будинку літ. « А-1» з житлових приміщень 1-3, 1-4 в нежитлові, внаслідок чого оскаржувані судові рішення впливають на її права та права її малолітніх дітей.
Зазначає, що рішення судів не містять відомості про нагальну потребу                    у виділенні ОСОБА_1 житлових приміщень 1-3, 1-4 в будинку літ. «А-1» та здійснення переобладнання будинку літ. «А-1», зважаючи, що їй виділено у власність окремий будинок літ. «Б-1», яким вона і користується.
Крім того, рішення судів не містять інформації про здійснений захист прав дітей, які мешкають та зареєстровані у будинку літ. «А-1».
Стверджує, що до участі у справі не було залучено орган опіки та піклування, що є порушенням норм процесуального права, не застосовано норми матеріального права, які регламентують порядок користування будинком малолітніми дітьми, наслідком ухвалення оскаржуваних судових рішень стало порушення житлових прав малолітніх дітей на право користування житловим приміщенням 1-3, 1-4 будинку літ. «А-1», не застосовані правові висновки Верховного Суду.
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення факту самочинного будівництва прибудови літ. «Б1-1» та господарських будівель, визначення дійсної вартості всього домоволодіння та ідеальних часток співвласників.
Вказує, що судами попередніх інстанцій при ухваленні судових рішень не надано належну оцінку тому, що висновок експерта не містить відомостей про варіант поділу за розрахунком № 2, який відповідає висновку апеляційної інстанції про набуття ОСОБА_1 у власність згідно з договором дарування саме 19/50 частки всього домоволодіння, а не будинку літ. «Б-1», споруд «В», «Г», «Д».
Також вважає, що судами порушено справедливий баланс інтересів між співвласниками на користь ОСОБА_1 за рахунок позбавлення її житлових прав, порушують норми матеріального права, які регламентують порядок поділу майна, не вирішили питання виконання рішення суду у випадку неможливості отримання дозволів, погоджень, проектів, не врахували про необхідність захисту саме її житлових прав, позбавивши її прав на приміщення будинку літ. «А-1», при цьому надавши їй у власність споруди «З», «И», «К», які безперечно мають меншу цінність, ніж житловий будинок літ. «А-1».
Отже, стверджує, що варіант І поділу всього спадкового майна, який визначено в рішенні суду суперечить висновкам, які наведені в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції, відповідно до якого ОСОБА_1 не набула у власність будинок літ. «Б-1» та                                 споруди «В», «Г», «Д».
Звертає увагу на те, що матеріали справи не містять документів на підтвердження законності проведення реконструкції будинку літ. «Б-1»,                  а саме будівництва прибудови літ. «Б1-1» площею 14,8 кв. м, а також сараїв «Л», «М», «Н», які побудовані без дозволу на проведення будівельних робіт та відповідного рішення органу місцевого самоврядування про введення об`єкту в експлуатацію.
Отже, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові              від 31 липня 2019 року у справі № 334/4070/17 (провадження № 10552св19) вважає, що самочинно збудоване нерухоме майно не може бути об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу на підставі статей 364, 367 ЦК України.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У грудні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат                  Константинова Г. В. подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 та                  ОСОБА_6 , у якій зазначила, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.
Зазначає, що відповідно до застосованого судом варіанту поділу:
- ОСОБА_1 на 69/100 часток виділено житловий будинок літ. «Б-1», прибудову «Б1-1», загальною площею 79,60 кв. м, житловою 55,70 кв. м, прибудовами, тамбуром «б1», льох літ. «Д», вбиральня літ. «В», літній душ літ. «Г», приміщення 1-3, 1 -4 в житловому будинку літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 64,1 кв. м, житловою площею 49,8 кв. м, надвірні будівлі: сараї літ. «Л», «М», «Н», вбиральню літ. «Ж», ворота № 2, 1/2 частину огорожі № 1., що - становить 64/100 частини замість належних їй 69/100.
- ОСОБА_2 на її 31/100 частку домоволодіння виділено приміщення І,              1-5, 1-6, 1-7, 1-8 в житловому будинку літ. «А-1» з прибудовами, тамбур «а1», ганок «а2», загальною площею 64,1 кв. м, житловою площею 49,8 кв. м,            з надвірними будівлями та спорудами: літньою кухнею літ. «Е», сараями               літ. «З», «И», «К», воротами № 3, 1/2 частиною огорожі № 1; вимощення І,             що становить 36/100 замість 31/100 частини.
Грошова компенсація, яку ОСОБА_2 повинна сплатити ОСОБА_1 у зв`язку зі збільшенням частки у спільному майні становить 32 836 грн, якщо враховувати, що житловий будинок літ. «Б-1» загальною                           площею 79,60 кв. м, житловою 55,70 кв. м, з прибудовами, льох літ. «Д», вбиральню літ. «В», літній душ літ. «Г», отримано у власність                     ОСОБА_1 за договором дарування від 15 листопада 1989 року,                    та 41 742 грн, без урахування переходу права на зазначене майно, виходячи тільки із часток співвласників, як наполягала сторона відповідача.
Вказує, що аналіз статті 156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є;                                  із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Враховуючи вищезазначені висновки експертизи ОСОБА_2 безпідставно користується 48/100 частинами домоволодіння, замість належних їй 39/100, чим порушує права іншого співвласника.
 
У грудні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат                  Константинова Г. В. подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якій зазначила, що в задоволенні касаційної скарги слід відмовити, оскільки судами встановлено, що на час укладення договору дарування                               від 15 листопада 1989 року, житловий будинок літ «Б-1», льох «Д»,   вбиральня «В», літній душ «Г» становили 19/50 частин від всього домоволодіння. Після укладення зазначеного договору ОСОБА_1 постійно проживала та користувалася будинком «Б-1», якому було визначено адресу АДРЕСА_1 , що підтверджується будинковою книгою, паспортом з відміткою про реєстрацію за вказаною аджесою, договорами про надання послуг з газо- та електропостачання.
Вказує, що у разі реконструкції, реставрації або капітального ремонту об`єктів будівництва і зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані для отримання дозволу передбачено подання та реєстрація повідомлення про початок виконання будівельних, до якої необхідно дати копію документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або згода його власника, посвідчена у встановленому законодавством порядку, на проведення будівельних робіт у разі здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту; у разі прибудови (в тому числі і другий вхід в будинок), вбудови, тощо є будівельними роботами, та вимагається також документ на землю та технічна можливість поділити будинок або будинковолодіння.
Зазначені вище норми передбачають наявність права власності та згоду співвласника, що унеможливлює їх надання в порядку досудової підготовки, оскільки між сторонами існує спір та до виділу частки в натурі співвласники володіють тільки часткою без її визначення. Отже, незрозуміло, який орган повинен надати дозвіл на виконання будівельних робіт, оскільки механізм набуття права на виконання підготовчих та будівельних робіт, декларативних та дозвільних процедур у будівництві, функціонування якого забезпечує Держархбудінспекція відповідно до законодавства не передбачає такого дозволу без надання усіх вище зазначених документів.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У серпні 2019 року касаційна скарга ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 та                  ОСОБА_6 , надійшла до Верховного Суду.
 
У серпні 2019 року касаційна скарга ОСОБА_2 надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду               Сердюка В. В. від 17 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та                           в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,                          та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду               Сердюка В. В. від 25 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 . 
 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Лідовцю Р. А.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2020 року справу призначено                      до розгляду.

 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів від 21 березня 1989 року № 238 ОСОБА_7 надано дозвіл на оформлення та прийняття в експлуатацію самовільно побудованого житлового будинку літ. «Б-1» площею 55,70 кв. м, а також побудовану прибудову до житлового будинку літ. «А-1» площею 23,5 кв. м, переобладнану кімнату літ. «1-4», площею 7,1 кв. м в житловому будинку  літ. «А-1», побудований тамбур літ. «а1», площею 1,4 кв. м в АДРЕСА_1 та оформлення права особистої власності на його ім`я. Пунктом 2 даного рішення зобов`язано ОСОБА_7 зробити відчуження одного із будинків у строк 1 року з дня оформлення права власності на житловий будинок літ. «Б-1». (том 1, а. с. 17).
 
25 липня 1989 року Харківською районною радою народних депутатів Харківської області ОСОБА_7 видано свідоцтво про право особистої власності в цілому на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ,                                 яке складається з двох будинків. Зазначене свідоцтво видано ОСОБА_7 замість договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого шостою Харківською держнотконторою за реєстраційним № 4460 (том 1, а. с. 16).
 
15 листопада 1989 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено договір дарування 19/50 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно якого обдарованій у користування переходять такі приміщення: жилий будинок літ. «Б-1», житловою площею 55,70 кв. м, льох літ. «Д», вбиральня літ. «В», літній душ літ. «Г». Зазначений договір посвідчено 15 листопада 1989 року державним нотаріусом Другої Харківського району державної нотаріальної контори за реєстраційним № 4666 (том 1, а. с. 11-14).
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.
 
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 11 квітня 2014 року, виданого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_7 отримали по 1/2 частині                       у спадщині, що становить по 31/100 частки будинковолодіння з відповідною часткою надвірних будівель, яке знаходиться в АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 5).
За вказаною адресою розташовано: житловий будинок «А-1» загальною площею 62,90 кв. м, житловою площею 49,80 кв. м, житловий будинок «Б-1» загальною площею 79,60 кв. м, житловою 55,70 кв. м, вбиральні «В», «Ж», душ «Т», льох «Д», літня кухня «Е», сараї «3», «И», «К», «Л», «М», «Н», вимощення І, огорожа № 1-3, колонка № 4. Інвентаризаційна вартість всіх будівель та споруд станом на 04 липня 2014 року становить - 281 636 грн.
 
ОСОБА_1 зареєструвала право власності на 31/100 частки будинковолодіння з відповідною часткою надвірних будівель, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , щ опідтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 квітня 2014 року № 20358137 (том 1, а. с. 6).
 
Згідно з інформації Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 04 липня 2014 року № 390 за архівними матеріалами Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» станом на 31 грудня 2012 року право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване в 31/50 частині за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого виконкомом Харківської районної ради 25 липня 1989 року, та в 19/50 частинах за ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Другою Харківського району держнотконторою 15 листопада 1986 року за реєстраційним № 4666                     (том 1, а. с. 8).
 
У висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 вересня                     2015 року, виконаного судовим експертом Носань Л. І. запропоновано два варіанти розподілу спірного домоволодіння (том 1, а. с. 159-199).
 
Згідно з висновком повторної судової будівельно-технічної експертизи               від 22 квітня 2019 року № 19226/23964/7830, виконаного судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз  ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса Кириловою Л. І., поділ домоволодіння можливий за двома варіантами з відступом від ідеальних часток співвласників. При цьому експерт навів два варіанти розрахунків: перший - в залежності від вартості будівель та споруд, які припадають на частки співвласників, з урахуванням відчуження частини домоволодіння за договором дарування, зі складом будівель та споруд вказаних у примітці договору дарування від 15 листопада 1989 року та другий розрахунок - вартості будівель та споруд, які припадають на частки співвласників, від усього домоволодіння (без урахування відчуження частини домоволодіння за договором дарування) (том 3, а. с. 92-153).
 
2. Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає.
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України                      під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено,                що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                      і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване рішення районного суду, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.
 
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
 
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
 
Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
 
Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
 
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частини першої статті 364 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
 
Статтею 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
 
Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.
В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (стаття 152 ЖК Української РСР).
При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.
 
Судами встановлено, що на підставі договору дарування від 15 листопада 1989 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ,                     ОСОБА_1 набула у власність 19/50 частин домоволодіння                                 з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 .
Інша частина домоволодіння належала ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з його смертю відкрилася спадщина на належну йому частину спірного домоволодіння. 
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 11 квітня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_7 отримали по 1/2 частині у спадщині, що становить по 31/100 частки спірного будинковолодіння.
 
Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , районний суд взяв до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи від 11 вересня 2015 року, виконаного судовим експертом Носань Л. І., зокрема перший варіант розподілу житлового будинку, оскільки вважав його доцільним та таким, що передбачає незначне відступлення від ідеальних часток співвласників та незначну відповідну компенсацію в розмірі 9 770 грн, яку повинна сплатити ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . 
При цьому районний суд вважав, що за договором дарування                            від 15 листопада 1989 року ОСОБА_1 набула право власності на частку 19/50 домоволодіння, а саме: жилий будинок літ. «Б-1», житловою площею 55,70 кв. м, льох літ. «Д», вбиральня літ. «В», літній душ літ. «Г». 
 
Частково скасовуючи рішення районного суду, апеляційний суд вказав, що за договором дарування від 15 листопада 1989 року ОСОБА_1 набула право власності на частку 19/50 домоволодіння в цілому, а не на окремо визначені будівлі, відтак, поділ спірного будинковолодіння провів на підставі висновку експерта від 22 квітня 2019 року № 19226/23964/7830.
 
Колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду з огляду на таке.
 
Відповідно до статті 243 ЦК УРСР 1963 року (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.
 Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.
Дарування громадянами майна державним, кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільно корисної мети.
 
Статтею 224 ЦК УРСР 1963 року визначено форму договору дарування.
 
Згідно зі статтями 112, 113 ЦК УРСР 1963 року, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.
Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).
 
Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом.
Не може бути встановлено такий порядок користування жилим будинком, при якому учаснику спільної часткової власності виділяються                               в користування тільки непридатні для проживання або підсобні приміщення (підвал, коридор, комора тощо).
Кожний учасник спільної часткової власності відповідно до своєї частки має право на доходи від спільного майна, відповідає перед третіми особами по зобов`язаннях, пов`язаних з спільним майном, і повинен брати участь          у сплаті всякого роду податків і платежів, а також у витратах по утриманню       і зберіганню спільного майна.
Кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні.
 
Статтею 115 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки                з спільного майна.
Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого                 з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. В противному разі власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію.
 
У статті 118 ЦК УРСР 1963 року зазначено, що, якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обов`язкова і для особи, яка згодом придбає частку            в спільній власності на цей будинок.
 
У договорі дарування від 15 листопада 1989 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , зазначено про те, що ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_1 прийняла у дар 19/50 частин домоволодіння                 з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 
При цьому у тексті договору міститься примітка, у якій вказано, що                          в користування обдарованого переходять такі приміщення: жилий будинок літ. «Б-1», льох літ. «Д», вбиральня літ. «В», літній душ літ. «Г», житловою площею 55,70 кв. м, що становить 19/50 частини.
Колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 на підставі зазначеного договору дарування не набула право власності саме на об`єкти, зазначені в примітці договору, а у неї виникло право власності на частину домоволодіння в цілому, зокрема, на 19/50 частин. 
Примітка договору дарування регулює питання наявності у ОСОБА_1 права на користування зазначеними у ній об`єктами та не надає їй право власності на якесь окремо визначене майно у будинковолодінні.
З огляду на зазначене, апеляційний суд надав правильну оцінку договору дарування від 15 листопада 1989 року та вважав за можливе вирішити спір з урахуванням висновку експерта від 22 квітня 2019 року                                          № 19226/23964/7830. 
 
Поділ спірного будинковолодіння на підставі висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2019 року                                        № 19226/23964/7830, виконаної судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса Кириловою Л. І., зокрема, застосування першого варіанту поділу домоволодіння по розрахунку 2, є правильним, оскільки такий варіант виділення будинку в натурі відповідає положенням статті 364 ЦК України, статті 152 ЖК України і не порушує законних прав та інтересів інших співвласників майна.
 
Згідно зі статтею 152 ЖК Української РСР виконання власниками робіт із переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. 
 
Крім того, ухвалюючи оскаржувану постанову про виділ часток у спірному будинковолодінні, апеляційний суд, взявши за основу такого виділу варіант перший висновку експерта від 22 квітня 2019 року № 19226/23964/7830, врахував, що при такому варіанті виділу будинків в натурі необхідно здійснення ряду робіт з перепланування будинку, улаштування мереж електропостачання, газопостачання та опалення.
При цьому вказане перепланування не містить втручання в несучі конструкції будинку та/або інженерні системи загального користування,                   отже, вони не потребують отримання відповідних документів, що дають право на їх виконання, які мають бути отримані до ухвалення судом рішення.
 
Доводи ОСОБА_2 з посиланням на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31 липня 2019 року у справі № 334/4070/17 (провадження № 10552св19) про відсутність документів на підтвердження законності проведення реконструкції будинку літ. «Б-1», а саме будівництва прибудови літ. «Б1-1» площею 14,8 кв. м, а також сараїв «Л», «М», «Н»,                   які побудовані без дозволу на проведення будівельних робіт та відповідного рішення органу місцевого самоврядування про введення об`єкту в експлуатацію, колегія суддів відхиляє, з огляду на наявність у матеріалах справи технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 14 квітня 2014 року, у якому містяться плани будинків «А-1»,     «Б-1» та експлікації приміщень до плану садибного (індивідуального) будинку (том 1, а. с. 19-24). При цьому факт самочинної забудови                 ОСОБА_2 не довела.
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підлягає закриттю з огляду на таке.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщопісля відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою                            з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
 
Доводи ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про порушення судами попередніх інстанцій прав малолітніх дітей не знайшли свого підтвердження при касаційному перегляді справи, оскільки питання про виселення чи позбавлення права користування житловими приміщеннями малолітніх дітей під час судового розгляду не вирішувалося. 
 
Твердження ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про те, що до участі у справі не було залучено орган опіки та піклування, що є порушенням норм процесуального права, оскільки судовими рішеннями порушуються житлові права малолітніх дітей на право користування житловим приміщенням 1-3, 1-4 будинку літ. «А-1», колегія суддів відхиляє. При цьому посилання ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на положення частини четвертої статті 19 СК України про необхідність залучення до участі у справі органу опіки та піклування судом не приймаються, оскільки цей спір не є спором про визначення місця проживання дітей. Крім того, у доданій до касаційної скарги довідці від 02 серпня 2019 року міститься інформація про те, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ), відомостей про проживання зазначених осіб у вказаному приміщенні немає.
 
Також судами встановлено, що ОСОБА_2 не подавала заяву про залучення до участі у справі ОСОБА_4 , як і остання не заявила про наявність її (або її дітей) прав чи інтересів при розгляді цього спору.                          Усі заперечення на позовні вимоги ОСОБА_1 та доводи зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , які були подані стороною відповідачів за первісним позовом до суду першої інстанції, ґрунтувалися на інших доводах, питання про порушення прав малолітніх дітей не ставилося.
 
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційних скарг, не можуть бути підставами для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційний суд з дотримання вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи, вірно встановили правовідносини, що склалися, дослідили і надали правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам і доводам сторін й правильно, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, ухвалили судове рішення.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та оскаржуване рішення апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
 
Згідно із частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , закрити.
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2017 рок, у незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Харківського апеляційного суду від 25 липня 2019 року залишити без змін.
 
Поновити дію рішення Харківського районного суду Харківської області             від 14 березня 2017 року в незміненій частині та постанови Харківського апеляційного суду від 25 липня 2019 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий     Судді:	Д. Д. Луспеник     І. А. Воробйова     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець     Ю. В. Черняк