УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/6905/16-ц Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М. 
Категорія 16 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Микитюк О.Ю., Миніч Т.І.,

за участю секретаря                Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі  цивільну справу №295/6905/16 за позовом  ОСОБА_1  до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області,  ОСОБА_2 ,  треті особи:  ОСОБА_3 ,   ОСОБА_4 , Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області Житомирської міської ради про визнання недійсним рішення виконавчого комітету сільської ради та державного акту про право власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

  У травні 2016 року ОСОБА_1  звернулася до суду з уточненим згодом позовом до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області,  ОСОБА_2 , треті особи:  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області Житомирської міської ради про визнання недійсним рішення виконавчого комітету сільської ради та державного акту про право власності на земельну ділянку. В обгрунтування позову вказувала, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0616 га за адресою: АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2007 року. 17.10.2007 вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. У лютому 2015 року нею виявлено розпочате будівництво на частині належній їй земельній ділянці. Після проведення перевірки з`ясовано, що будівництво здійснюється ОСОБА_4 , який є власником земельної ділянки площею 0,12 га за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.08.2012, укладеного із ОСОБА_3 , який у свою чергу набув ділянку у ОСОБА_2 . Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку видано на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 27.07.1994 № 47. Оскільки земельна ділянка не розташована у межах населеного пункту с. Кам`янка, виконавчий комітет Кам`янської сільської ради не мав повноважень щодо передачі у власність земельної ділянки, розташованої на території м. Житомира, при цьому, передана земельна ділянка частково накладається на її земельну ділянку, що виявляє порушення її права як землевласника. Враховуючи вищевикладене просила, визнати недійсним рішення виконавчого комітету Кам`янської сільради Житомирського району від 27.07.1994 № 47 в частині передачі земельної ділянки площею 0,12 га, що знаходиться у АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_2 , визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю ІІІ ЖТ № 003367 від 25.07.1995 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Кам`янської сільради Житомирського району від 27.07.1994 № 47 в частині передачі земельної ділянки площею 0,12 га, що знаходиться у АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_2 . Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю ІІІ ЖТ № 003367 від 25.07.1995, виданий на ім`я ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки оскаржуване рішення є чинним більше 20 років. Окрім того, законність оскаржуваного рішення було підтверджено рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 31.03.2010 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0616 га за адресою: АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2007 року. 

17.10.2007 на ім`я ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 789525, кадастровий номер земельної ділянки 1810136300:07:033:0024.

На підставі рішення виконавчого комітету Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 27.07.1994 ОСОБА_2 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням – будівництво житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Кам`янської сільської ради, АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.10.2010, укладеного між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), останній набув у власність земельну ділянки, що розташовані на території АДРЕСА_2 : площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд -кадастровий номер 822083200:056000:0606, та площею 0,02 га за адресою: АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства - кадастровий номер 822083200:056000:0607. Панасюку видано державні акти на праві власності на дані земельні ділянки.

17.08.2012 між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено договори купівлі-продажу земельних ділянок, на підставі яких власником вищезазначених земельних ділянок став ОСОБА_4 .
Відповідно до висновку експерта № 405/19 від 06.03.2019 земельна ділянка по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , накладається на земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,10 га - кадастровий номер 822083200:056000:0606, із цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,02 га - кадастровий номер 822083200:056000:0607, із цільовим приміщенням для ведення особистого селянського господарства. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Згідно зі ст. 6 ЗК України (1990 року) передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. 
За змістом ст.9 ЗК України (1990 року до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.
Відповідно до ст.17 ЗК України ( 1990 року) передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для:
ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу;
ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу;
будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.
Статтею 65 ЗК України ( 1990 року) визначено, що до земель сільського населеного пункту належать усі землі, що знаходяться в межах, установлених для цього пункту в порядку землеустрою.
Землі сільського населеного пункту перебувають у віданні сільської Ради народних депутатів.
Межі сільських населених пунктів встановлюються і змінюються районною, міською в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів.
Згідно ч.1 ст.67 ЗК України (1990 року) громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.
Для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів ( ст.56 ЗК України 1990 року). 
Обгрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області №47 від 27 липня 1994 року, ОСОБА_1 посилалась на те, що в порушення вимог ЗК України (1990 року) сільська рада передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, яка перебувала не в межах відповідного населеного пункту.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Встановлено, що в державному акті на право власності на земельну ділянку III - ЖТ №003367 виданого ОСОБА_2 25 липня 1995 року зазначено, що земельна ділянка площею 0,12 га розташована на території Кам`янської сільської ради, АДРЕСА_2 .
Разом з тим, у листі виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06.09.2016 року повідомлено про те, що згідно архівних матеріалів та публічної кадастрової картки України провулок Виробничий та земельна ділянка по АДРЕСА_2 розташовані в адміністративних межах м. Житомира.
Належність провулка Виробничого до території м. Житомира на час прийняття оспорюваного рішення від 27.07.1994 року № 47  в частині передачі спірної земельної ділянки підтверджується змістом прийнятого виконавчим комітетом Житомирської міської ради депутатів трудящих рішення від 01.10.1968 року за № 728, яким вказано про зміну назв вулиць та провулків, в тому числі провулку Виробничого. 
Факт розпорядження Житомирською міською радою і сусідними земельними ділянками у АДРЕСА_2 – ділянки №36,38 підтверджується рішенням Житомирської міської ради №179 від 23.03.2000.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що місцем розташування спірної земельної ділянки не є населений пункт с. Кам`янка.
Посиланння ОСОБА_2 на викопіювання меж с. Кам`янка (том 1-й а.с. 117) не може в самостійному вигляді вказувати на розташування спірної земельної ділянки в межах населеного пункту, та, не будучи доповненим іншими доказами в їх взаємному зв`язку, не підтверджує такі обставини.
Проектом формування території і встановлення меж Кам`янської сільської ради Житомирського району дійсно передбачено лінії, в межах яких наявні землі колгоспу ім. Мічуріна, при цьому землі сільської ради проходять від В до Г по суміжності із землями м. Житомира по суходолу на протязі 17,7 км.
В силу ст.80 ЦПК України відповідачі не надали належних та допустимих доказів, що передана спірна земельна ділянка, якій фактично присвоєно адресу: АДРЕСА_2 перебуває в межах колишніх земель колгоспу ім. Мічуріна та, відповідно, в межах Кам`янської сільської ради.
Також слід зазначити і те, що розпорядженням Ради Міністрів Української РСР від 03.03.1973 року прийнято пропозицію Житомирського облвиконкому про передачу до складу земель м. Житомира із земель колгоспів. Додатком до розпорядження серед землекористувачів, землі яких передаються м. Житомиру, визначено колгосп ім. Мічуріна. 
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;  визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Встановивши, що місцем розташування земельної ділянки розміром 0, 12 га, яка передана у приватну власність ОСОБА_2 не є населений пункт с. Кам`янка, а відтак сільська рада не мала компетенції та не була наділена повноваженнями щодо передачі у власність земельної ділянки відповідачу, яка розташована на території м. Житомира, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову.
Посилання в апеляційній скарзі на рішення Житомирського районного суду від 10.12.2009 та рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31.03.2010 на правильність оскаржуваного рішення на впливають, оскільки у вказаних судових рішення були інші обставини. 
Твердження в апеляційній скарзі про те, що земельна ділянка ОСОБА_2 виділялася, як члену колгоспу ім. Мічуріна будь-якими доказами не підтверджені.
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу  залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 лютого 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути  оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 18 грудня 2020 року.
Головуючий Судді