ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8257/20 Справа № 202/6496/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г.О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Каратаєвої Л.О., Макарова М.О.,
за участю секретаря — Синенко Є.А.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
                ОСОБА_1 , 

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу та розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,- 

ВСТАНОВИЛА: 

У жовтні 2018 року  ОСОБА_3  звернулась до ОСОБА_1  про зміну способу та розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей /т. 1 а.с. 1-3/, яку в подальшому уточнила (т. 1 а.с. 154-157) в тому числі і у зв`язку зі зміною прізвища з “ ОСОБА_4 ” на “ ОСОБА_5 ”.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2016 року було розірвано. Позивачка вказує, що від цього шлюбу сторони мають спільних дітей – сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2016 року було стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка зазначає, що дітей вона виховує самостійно, прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дітей, однак матеріальний стан не дозволяє їй повністю забезпечити і задовольнити їх потреби та гармонійний розвиток. Вважає, що визначені рішенням суду аліменти, розмір яких складає 1 116,00 грн., на обох дітей, є недостатнім. Крім того, відповідач працює, інших осіб на своєму утриманні не має. Враховуючи викладене позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2016 року у цивільній справі № 202/3330/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, з 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) на тверду грошову суму у розмірі 3 500 гривень на кожну дитину, які стягувати з відповідача на її користь.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2020 року заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2016 року у цивільній справі №202/3330/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, з 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) на тверду грошову суму у розмірі 3 500 гривень на кожну дитину, які стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей – сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення кожною дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. /т. 2 а.с. 104-109/.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2016 року у цивільній справі №202/3330/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, з 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) на 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, на кожну дитину, які стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей – сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення кожною дитиною повноліття (а.с. 110-117).
ОСОБА_2  скористалась своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Обгрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, також, враховано обставини, передбачені ст. 182 СК України, які впливають на визначення розміру аліментів, та дійшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка та відповідач є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 /т. 1 а.с. 17/, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 /т. 1 а.с.16/.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2016 року було розірвано шлюб між сторонами, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову – 23 травня 2016 року до досягнення повноліття сином ОСОБА_6 , після чого стягувати в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання дочки ОСОБА_7 до досягнення нею повноліття. /т. 1 а.с. 9/.
Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Законом України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України у редакції Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII).
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції закону від 17.05.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII ч. 2 ст. 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".
Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст. 182 СК України, яким визначався розмір – 30%).
Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.
Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, ч. 2 ст.182 СК України.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів – це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 459/2181/17 від 12 вересня 2018 року та постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року по справі № 632/580/17.
Сімейний Кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.
Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.
Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач працює у Міському комунальному закладі культури «Централізована система бібліотек для дітей» на посаді фахівець та отримує заробітну плату у розмірі 3 723 грн. на місяць (т. 1 а.с. 55), тобто має постійний дохід, а тому підстави для зміни способу стягнення аліментів з частки від доходу (заробітку) на тверду грошову суму, відсутні.
Доказів того, що стан здоров`я позивача або дітей погіршився настільки, що це позначилося на матеріальному становищі сім`ї, а також поліпшення матеріального становища відповідача після ухвалення рішення суду щодо присудження з нього аліментів, матеріали справи не містять і до суду апеляційної інстанції їх не надано.
Позивач в обгрунтування позову щодо поліпшення матеріального стану відповідача посилалась на те, що відповідач отримує дохід від підприємницької діяльності, у липні 2018 року відповідач придбав нерухоме майно (квартиру), відпочиває за кордоном та сплатив заборгованість по аліментам за два роки одним платежем.
Щодо придбання нерухомого майна, колегія суддів не бере дані посилання позивача до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідними доказами, відповідач та його мати дійсно здійснили продаж квартири по АДРЕСА_1 , яка належала їм у рівних частках на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину. Квартира була продана за 151 342 грн.
Крім того, після продажу вищевказаної квартири, відповідач разом зі своєю дружиною у липні 2018 року за спільні кошти дійсно придбали інше нерухоме майно. Вартість квартири становила 99 789 грн.
Тобто, фактично відповідач за кошти отримані від продажу частки нерухомого майна, яка належала йому, придбав за спільні кошти з дружиною нове нерухоме майно.
Разом з тим, факт продажу частки майна та придбання за ці кошти іншого майна фактично є зміною майнового стану відповідача, та зміною форми власності, яка з натуральної форми власності (речі) перетворилась у грошову форму власності та навпаки, тобто фактично це не є доходом та не свідчить про поліпшення матеріального стану відповідача.
Доказів того, що відповідач займається підприємницькою діяльністю та отримує від неї дохід матеріали справи не містять.
Посилання позивача на відпочинок відповідача за кордоном не є підтвердженням поліпшення його матеріального стану, тому колегія суддів не бере його до уваги, оскільки в матеріалах справи не містяться докази того, що вказані поїздки є частими та коштовними, а наявні в матеріалах фотокартки вказаного не спростовують. Крім того, дружина відповідача займається туристичним бізнесом.
Посилання позивача на те, що відповідач сплатив заборгованість по аліментам за два роки одним платежем також не свідчить про поліпшення матеріального становища відповідача, а лише свідчить про виконання ним свого обов`язку щодо утримання своїх неповнолітніх дітей. 
Походження на картковому рахунку відповідача коштів у розмірі 15 000 та 1 172,95 євро, є коштами, які належать його тещі, а не є його доходом, тому також не можуть свідчити про покращення його матеріального становища. Вказані обставини підтверджуються доказами наявними в матеріалах справи (т. 2 а.с. 8-12). 
Таким чином, позивач не довела обставин, передбачених статтею 192 СК України, а саме зміну матеріального чи сімейного стану її та дітей, погіршення стану здоров`я дітей, а також, поліпшення матеріального становища відповідача після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів.
Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення.
Крім того, колегія суддів хоче зауважити, що відповідач такаж бере участь в інших додаткових витратах на дітей, що не заперечується позивачем та підтверджується матеріалами справи.
Аналізуючи вище викладені норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем в порушення вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України не доведено обставин, які передбачені ст. 192 СК України, а саме зміну матеріального чи сімейного стану її та дітей, погіршення стану здоров`я дітей, а також, поліпшення матеріального становища відповідача після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів.
Таким чином, встановивши, що суд першої інстанції, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та невірного встановлення обставин справи, прийшов до невірних висновків щодо обгрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 , у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню апеляційний суд наводить розрахунок нового розподілу судових витрат.
Відповідлно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України “Про судовий збір” від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Відповідно до ч. ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2020 року – скасувати.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу та розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Л.О. Каратаєва 
                                       
                                                                       М.О. Макаров