ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 743/1603/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді:  Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря:     Зуєнка Д.П. розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1   на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від  19  листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1   до Громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1   про продовження строку затримання,

В С Т А Н О В И Л А:
Військова частина НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України  звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила  продовжити строк затримання ОСОБА_1 на шість місяців з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, а саме: до 29.05.2021.
У обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.06.2020 відповідачку затримано з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, з поміщенням останньої до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 місяців. Строк затримання відповідачки закінчується 29.11.2020. Позивачем вживалися заходи щодо виконання рішення суду, в той же час, позивач не може ініціювати процедуру реадмісії за стандартною процедурою через неодержання інформації з країни громадянської належності останньої щодо встановлення її особи.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2020 року  позов задоволено.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що існування принаймні однієї з передбачених у ч. 11 ст. 289 КАС України умов з урахуванням обставин справи є достатнього підставою для затримання іноземця або продовження строку такого затримання. Позивачем направлялись чисельні листи  Надзвичайному і  Повноважному Послу  В`єтнаму в Україні та Департаменту  консульської служби МЗС України з інформацією  про затримання відповідача,  її анкетою,  копією паспорту та проханням у сприянні ідентифікації та документування відповідача свідоцтвом з метою її передачі до країни походження на виконання угоди про реадмісію. Проте, позивач не отримав інформації про належність відповідачки до громадянства Соціалістичної Республіки В`єтнам, а також відомостей, що ідентифікують її особу, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження строку затримання відповідача на шість місяців.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що рішення суду прийнято з неповним з`ясуванням обставин в адміністративній справі, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції під час розгляду справи не встановив, що скаржник законним шляхом прибула на територію України, у неї наявна посвідка на тимчасове проживання в Україні та закордонний паспорт (який є дійсним станом на поточну дату), копії яких вона надала суду та позивачу під час розгляду справи про її затримання. Про наявність у неї копій даних документів зазначив в позовній заяві і сам Позивач. Отже, скаржник є такою, що однозначно ідентифікована як громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам, тобто щодо неї можна застосовувати виключно положення Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав.  Крім того, судом першої інстанції необґрунтовано зазначено, що скаржник під час судового засідання визнала позовні вимоги. оскільки переклад судового засідання, процесуальних документів, поточних питань які обговорювались в судовому засіданні, змісту рішення суду в повному обсязі не здійснювався. Перекладач здійснювала переклад у відеорежимі лише окремої інформації. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач простить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.06.2020 відповідачку затримано з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, з поміщенням останньої до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 місяців.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2020 зазначене рішення суду залишено без змін.
Позивач30.05.2020,01.06.2020,22.07.2020,30.07.2020,30.09.2020,22.10.2020,13.11.2020  направляв листи  Надзвичайному і  Повноважному Послу  В`єтнаму  в Україні,  а також  30.07.2020 та13.11.2020  до Департаменту  консульської служби  МЗС України про ідентифікацію відповідача.
Оскільки позивач не отримав інформації про належність відповідача до громадянства Соціалістичної Республіки В`єтнам, а також відомостей, котрі ідентифікують його особу, тому звернувся до суду з метою продовження строку затримання відповідача.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.
   За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22 вересня 2011 року №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).
Відповідно до частини першої статті 30 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Частиною першою статті 289 КАС України встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
За приписами частин одинадцятої та тринадцятої статті 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
З системного аналізу наведених правових норм слідує, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подання відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.
Законом України від 03.09.2008 «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав» ратифіковано угоду про реадмісію громадян обох держав, підписану в м.Нью-Йорку 25.09.2007.
Процедура реадмісії громадян Соціалістичної Республіки В`єтнам визначена ст.4 цієї Угоди.
Вказаною Угодою, а також Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, затвердженої наказом МВС України від 16 лютого 2015 року №158, визначено підстави та порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України положень про реадмісію (приймання-передавання) громадян обох держав, а також порядок їх взаємодії під час здійснення реадмісійних процедур.
Відповідно до положень вказаної інструкції, проведення заходів реадмісії з будь-якою договірною стороною передбачає ряд організаційних заходів, які включають процедуру ідентифікації особи, обмін інформацією між сторонами, та сам процес передачі особи від одного компетентного органу до другого компетентного органу.
Розділом VІ Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБУ від 23 квітня 2012 року №353/271/150, визначено порядок дій з ідентифікації та документування іноземців.
Згідно з пунктом 1 Розділу VІ зазначеної Інструкції передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою, до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.
Відповідно до частини четвертої статті 30 №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців.
Таким чином, громадяни, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають реадмісії, що в свою чергу виключає можливість застосування до них процедури примусового видворення, а відповідно й затримання з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Проте у разі відсутності доказів того, що відповідач є громадянином Соціалістичної Республіки В`єтнам, виключається можливість застосування до спірних правовідносин положень Угоди.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для продовження строку затримання відповідача.
Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що вона законним шляхом прибула на територію України, у неї наявна посвідка на тимчасове проживання в Україні та закордонний паспорт, копії яких вона надала суду та позивачу під час розгляду справи про її затримання. Про наявність у неї копій даних документів зазначив в позовній заяві і сам Позивач. 
У якості доказів зазначеного, відповідачем додано до апеляційної скарги копію паспорта серії НОМЕР_2 та посвідки на тимчасове проживання в Україні.
Тобто, відповідач здійснював заходи щодо його ідентифікації, однак вказана ініціатива була проігнорована позивачем.  
Отже, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено відсутність співпраці з боку відповідача під час процедури його ідентифікації.
Колегія суддів зазначає, що дійсно на численні запити до Надзвичайного і Повноважного Посла В`єтнаму в Україні та Департаменту консульської служби МЗС України щодо встановлення особи та документування громадянки В`єтнаму  ОСОБА_1   для забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію залишились без відповіді, що свідчить про неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця.
Разом з тим, як встановлено судом відповідач має документи, які посвідчують її особу для виїзду закордон, що свідчить про наявність у відповідача документів, необхідних для її ідентифікації особи та нівелює факт неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця стосовно неї.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених     статтею 78     цього Кодексу.
Також, з правового аналізу частини 2 вказаної статті можна дійти висновку про покладення обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності на суб’єкта владних повноважень.
Разом з тим, позивачем не зазначено, а з матеріалів справи не вбачається підстав, які б свідчили про неможливість забезпечення передачі відповідача відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію в межах відповідного первинного строку її затримання.
Отже, враховуючи все зазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про продовження строку затримання на шість місяців з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, а саме: до 29.05.2021.
Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до пп. f п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Згідно з п.113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява №22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Керуючись статтями 242, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1   задовольнити.
Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2020 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до Громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 про продовження строку затримання відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 09 грудня 2020 року.

Головуючий суддя	Л.Т.Черпіцька	
 Судді:	 О.Є.Пилипенко	
 	 Я.М.Собків