Постанова
Іменем України
04 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 126/2665/18 
провадження № 61-12895св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого Олійник А. С. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -керівник Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області, який діє в інтересах держави в особі Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року у складі судді Губка В. І. та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2019 року у складі колегії суддів: Панасюка О. В., Ковальчука О. В., Шемети Т. М. 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року керівник Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області, який діє в інтересах держави в особі Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1   про стягнення збитків.
Позов обгрунтований тим, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 112629794  ОСОБА_1 на праві власності належить об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля ферми № 2, загальною площею 823,5 кв. м, що розташована у  АДРЕСА_1 . Однак ОСОБА_1 права на земельну ділянку площею 0, 8695 га (на якій розташована нежитлова будівля ферми № 2 , загальною площею 823,5 кв. м) не оформив, всупереч приписам статті 206 Земельного кодексу України орендну плату не сплачував, у зв`язку з чим станом на 01 жовтня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 13 285,62 грн (10 995,00 грн за 2016 рік, 2 290,62 грн за 2018 рік). 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної  інстанції 
Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2019 року, позов залишено без розгляду.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції,  виходив з того, що прокурор не усунув недоліків позовної заяви, викладених в ухвалі Бершадського районного суду Вінницької області від 06 березня 2019 року про залишення її без руху, всупереч статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон) не обґрунтував підстави на звернення до суду з позовом, а саме щодо нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави Баланівською сільською радою Бершадського району Вінницької області.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2019 року заступник прокурора Вінницької області звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2019 року, просив скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи. 
У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року справа призначена до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обгрунтована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, ухваленими з порушеннями норм процесуального права.  
Відповідно до статті 23 Закону прокурор належним чином обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави у суді, зазначив, у чому полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку, що підстави для звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави у цій справі відсутні, прокуратурою не доведено порушення інтересів держави та бездіяльність органу, уповноваженого звертатись щодо стягнення збитків, завданих внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у червні2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
У жовтні 2018 року керівник Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області, який діє в інтересах держави в особі Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення збитків.
Суди встановили, що звертаючись до суду з позовом, прокурор обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту, зазначив, що органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Баланівська сільська рада Вінницької області.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Згідно із частиною першою статті 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.
Якщо держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.
У судовому процесі, зокрема, у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону у випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави(рішення від 15 січня 2009 року в справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02, § 35)).
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини четвертої статті 23 Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Зазначеним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави,в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача (частини четверта та п`ята статті 56 ЦПК України).
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див.: пункт 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, провадження № 14-104цс19).
Згідно з частиною п`ятою статті 175 ЦПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. Близька за змістом вимога застосовується згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 23 Закону:прокурор має обґрунтувати наявність підстав для представництва.
З позовної заяви випливає, що прокурор обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту. Керівник Бершадської місцевої прокуратурилистом від 28 вересня 2018 року повідомив Баланівську сільську раду Бершадського району Вінницької облаті про попереднє звернення до суду відповідно до частини четвертої статті 23 Закону. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі
№ 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) дійшла висновку, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту, а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо, чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Верховний Суд дійшов висновку, що прокурор відповідно до статті 23 Закону та статті 56 ЦПК України належним чином обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, а саме у неподанні Баланівською сільською радою Вінницької області позову, що свідчить про тривалу бездіяльність сільської ради щодо захисту інтересів територіальної громади, отже, неналежне виконання нею своїх повноважень. Тому у прокурора виникли обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці ЄСПЛ. Висновки суддів, що прокурор не навів обгрунтованих підстав для звернення до суду, спростовуються матеріалами справи. Прокурор обґрунтував наявність інтересів держави безоплатним використанням відповідачем земельної ділянки без оформлення документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою відповідно до закону, отже, неодержання місцевим бюджетом доходу, який відповідач безпідставно у себе зберіг. Баланівська сільська рада Вінницької області до цього часу не вживає заходів щодо стягнення з відповідача збитків, заподіяних земельній ділянці без правовстановлюючих документів, що порушує інтереси держави. 
У матеріалах справи є досудовий лист керівника Бершадської місцевої прокуратури від 28 вересня 2018 року до Баланівської сільської ради Вінницької області про попереднє звернення до суду відповідно до частини четвертої статті 23 Закону. Інформації про заперечення Баланівської сільської ради Вінницької області проти такого представництва або про наявність інших справ за позовом Баланівської сільської ради Вінницької області матеріали справи не містять.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних судових рішень з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі  колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області задовольнити.
Ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                                                   А. С. Олійник
Судді:                                                                                                І. Ю. Гулейков
                                                                                                          С. О. Погрібний
                                                                                                          Г. І. Усик
                                                                                                          В. В. Яремко