ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 р.	Справа № 440/972/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: Ральченка І.М. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, повний текст складено 13.08.2020 по справі № 440/972/20           за позовом         фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
          до         Управління Держпраці у Полтавській області                 
          про визнання протиправними та скасування припису та постанови,
ВСТАНОВИВ:
24 лютого 2020 року  Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправними та скасування припису про усунення виявлених порушень від 16.12.2019 року № ПЛ5872/170/АВ/П та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 20.01.2020 № ПЛ5872/170/АВ/П/ТД-ФС.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2020 позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано припис Управління Держпраці у Полтавській області про усунення виявлених порушень від 16.12.2019 року № ПЛ5872/170/АВ/П.
Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 20.01.2020 року                                   № ПЛ5872/170/АВ/П/ТД-ФС.
Стягнуто на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області (вул. Пушкіна, 119, м. Полтава, 36014; код ЄДРПОУ 39777136) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3353,90 грн. (три тисячі триста п`ятдесят три гривні дев`яносто копійок) та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10300,00 грн. (десять тисяч триста гривень).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що вважає хибним висновок суду першої інстанції щодо анонімності звернення, яке надійшло до Управління з питання порушення законодавства про працю. Зазначає, що у зв`язку із надходженням звернення громадянина ОСОБА_2 відповідно до наказу управління від 04.12.2019 № 264П "Про проведення заходів державного контролю" та направлення на проведення заходу державного контролю від 05.12.2019 № 2263 головним державним інспектором Братусь Л.О.   проведено інспекційне відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин у діяльності ФОП ОСОБА_1 . Звертає увагу суду, що дана скарга має всі відомості щодо прийняття її до уваги та розгляду  відповідно до законодавства. Наявне прізвище, ім`я та по батькові скаржника, адреса, на яку необхідно надати відповідь. Тому дана скарга не може вважатися анонімною  та підлягала обов`язковому розгляду. Під час виходу на місце здійснення підприємницької діяльності   позивача 05.12.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 , (кафетерій " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") встановлено, що на робочому місці (за прилаком) знаходилась ОСОБА_3 , яка виконувала обов`язки продавця (здійснювала продаж товару). Будь - яких документів щодо оформлення трудових відносин   з гр. ОСОБА_3 під час інспекційного відвідування підприємцем не надавалось, при цьому остання у поясненнях підтвердила факт того, що проходить стажування  на посаду продавця. Під час інспекційного відвідування та під час судового засідання ОСОБА_3 надала пояснення протилежні за змістом, що  порушує принцип Естопель. Управління просить визнати поведінку ОСОБА_3  та позицію ФОП ОСОБА_1 недобросовісною, непослідовною, такою, що ставить Управління в найменш вигідне становище у порівнянні з тим, на що  сторона розраховувала під час здійснення інспекційного відвідування. Також заперечує проти стягнення з Управління витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи присуджену судом суму до відшкодування завищеною, особливо, що стосується заявленої до відшкодування суми за участь представника позивача у судовому засіданні.  
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення. 
У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено  та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що    03.12.2019 до Управління Держпраці у Полтавській області надійшов лист громадянина ОСОБА_2 , в якому останній повідомив, що "в місті Гадячі порушують закони, не оформляють людей на роботу та не платять офіційно зарплату та податки. Підприємці:   ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_6 не нехтують тим, що беруть на місяць попробувать працівника, а потім нічого не платять і кажуть не підходите". Просив вжити необхідних заходів (а.с. 74).   
04.12.2019 Управлінням Держпраці у Полтавській області прийнято наказ № 264П "Про проведення заходів державного контролю", згідно з яким прийнято рішення провести заходи державного контролю щодо відповідності вимогам законодавства про працю: 1.23 Головним  державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів Л.Братусь, Я.Ягодівській у діяльності ФОП ОСОБА_1 . Підстава: звернення гр. ОСОБА_7 від 02.12.2019 № 16-С1742/02 /а.с.73/.
05.12.2019 головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів Л.Братусь, Я.Ягодівською на підставі наказу Управління Держпраці у Полтавській області від 04.12.2019 № 264П та направлення на проведення заходу державного контролю від 05.12.2019 №2263 /а.с. 72/, проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , (кафетерій " ІНФОРМАЦІЯ_1 "), за результатами якого складено акт інспекційного відвідування №ПЛ5872/170/АВ від 16.12.2019 /а.с. 75-79/, у якому зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України.
16.12.2019 Управлінням Держпраці у Полтавській області винесений припис про усунення виявлених порушень № ПЛ5872/170/АВ/П /а.с. 25, 26/.
20.01.2020 Управлінням Держпраці у Полтавській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ5872/170/АВ/П/ТД-ФС, якою за порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України накладено на позивача штраф у розмірі 125190,00 грн. /а.с. 41,42/.
Приймаючи оскаржувані припис та постанову Управління Держпраці у Полтавській області керувалося висновками, викладеними в акті інспекційного відвідування, про те, що між позивачем та гр. ОСОБА_3   існували трудові відносини і остання виконувала функції продавця, при цьому в порушення вимог статті 24 Кодексу законів про працю України з нею не було укладено трудових договорів.
Не погодившись із вищевказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  при прийнятті рішення щодо призначення інспекційного відвідування   відповідачем не взято до уваги, що звернення ОСОБА_2 , на яке здійснено посилання в наказі № 264П від 04.12.2019, є анонімним, а тому не може бути підставою для проведення перевірки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).
Відповідно до частини першої статті 259 КЗпПУ державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21 серпня 2019 року /далі – Порядок № 823 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин/.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Підстави для проведення інспекційного відвідування визначені пунктом 5 Порядку №823.
Так, згідно цього пункту Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться з таких підстав: 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 4) за рішенням суду; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин; 6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДПС та її територіальних органів про: - невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; - факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень; - факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання; Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: - роботодавців, які нараховують заробітну плату 30 і більше відсоткам працівників менше мінімальної; - роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; - роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; - фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; - роботодавців, в яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітном 
Виходячи з системного аналізу наведеної норми  пункту 5 Порядку № 823 можна дійти висновку, що вказаним нормативно-правовим актом визначено досить великі повноваження органів Держпраці щодо визначення  підстав проведення перевірки, що в першу чергу пов`язано з захистом прав осіб, праця яких використовується без належного  оформлення.
Окремою підставою для призначення перевірки визначено звернення осіб, серед яких виділяють звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю (пп. 1 п. 5 Порядку № 823) та  звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин (пп. 2 п. 5 Порядку № 823).
Слід зазначити, що Порядок №823 визначає ряд умов, за яких звернення фізичної особи є підставою для здійснення заходу державного контролю: таке звернення має бути зверненням саме   працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю або зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин, тобто звернення має стосуватись порушень, що спричинило шкоду правам заявника; порушення прав заявника має бути підтверджено відповідними доказами (за наявності).
Дослідивши  предмет вказаних підстав для проведення перевірки можна дійти висновку, що у випадку звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин, органам Держпраці необхідно досліджувати  зміст такого звернення та з`ясовувати те, чи стосуються повідомлені обставини про порушення правил оформлення трудових відносин особисто заявника в зверненні.   В протилежному випадку таке звернення   має загальний характер та не може бути підставою для проведення інспекційного відвідування позаяк фактично виступає як додатковий механізм необмеженого призначення перевірок на вимогу будь-якої особи.  
З`ясовуючи питання наявності визначених законодавством підстав для проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 судом першої інстанції правильно встановлено, що у спірному випадку здійснивши фактично позаплановий захід державного контролю позивача у формі інспекційного відвідування, відповідач підставою для такого контролю у розумінні вимог Закону №877-V та Порядку №823 визначив лист - звернення громадянина ОСОБА_2 від 02.12.2019 (а.с. 73).
Суд першої інстанції, дослідивши зміст зазначеного листа як можливу правову підставу для здійснення позапланового заходу ( на відміну від відповідача, який такий обов`язок не виконав), дійшов правильного висновку, що звернення ОСОБА_8 жодним чином не узгоджується з вимогами  Порядку №823 для можливості його кваліфікації як підстави, яка б обумовлювала законність дій відповідача щодо проведення інспекційного відвідування, оскільки поміж вказаних у  Порядку №823 підстав - відсутня така підстава, як проведення позапланового інспектування  Держпрацею за зверненням фізичної особи, яка не є особою, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.
Отже, з урахуванням того, що в якості правової підстави для проведення інспекційного відвідування відповідачем визначено звернення громадянина ОСОБА_2 від 02.12.2019, зміст якого зводиться виключно до повідомлення обставин порушення правил оформлення трудових відносин інших осіб та  відсутні відомості про порушення особистих прав заявника, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком  суду першої інстанції  про відсутність підстав для проведення інспекційного відвідування, оскільки звернення ОСОБА_2 , на яке здійснено посилання в наказі № 264П від 04.12.2019, є анонімним.
Наведене підтверджується наявним в матеріалах справи листом Виконавчого комітету Гадяцької міської ради Полтавської області від 06.08.2020 року № 04-09/2098, згідно якого ОСОБА_2 згідно реєстру територіальної громади м. Гадяч не зареєстрований в АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з 01.06.2017  по даний час.
Таким чином, особа, яка підписала заяву, яка стала підставою для винесення наказу № 264П від 04.12.2019 року, є анонімною особою, відомості щодо реєстрації її місця проживання відсутні.
Отже, в силу приписів статті 8 Закону України "Про звернення громадян" заява ОСОБА_2 є анонімним зверненням і розгляду не підлягає.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.09.2019  у справі №818/312/16.
З урахуванням викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про хибність висновків суду першої інстанції щодо анонімності звернення, яке надійшло до розгляду до Управління, адже наявність в зверненні прізвища, ім`я та по батькові скаржника, адреса, на яку необхідно надати відповідь, не виключає обов`язок відповідача ідентифікувати таку особу та встановити, чи стосується вказані в зверненні порушення правил оформлення трудових відносин особисто заявника для того, щоб таке звернення в розумінні пп. 2 п. 5 Порядку № 823 було підставою для інспекційного відвудування.
Крім того, суд  апеляційної  інстанції звертає увагу на те, що звернення ОСОБА_2 стосувалось не позивача, а іншої особи - ОСОБА_1 та  наказ № 264П "Про проведення заходів державного контролю" від 04.12.2019 видано про проведення заходів  у діяльності не позивача, а іншої особи - ФОП ОСОБА_1 .
В той же час акт інспекційного відвідування та постанова про накладення штрафу винесена відносно ФОП ОСОБА_1 , тобто відносно іншої особи, ніж та, про яку вказано у зверненні ОСОБА_2 як особу, яка порушує трудові права працівників. 
З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає правильним висновок   суду першої інстанції про те, що  відповідачем  незаконно ініційовано та здійснено позаплановий захід державного контролю діяльності позивача, правовим наслідком чого, з врахуванням приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка закріплює матеріально-правові основи діяльності суб`єкта владних повноважень, є те, що такий незаконний захід контролю не може породжувати виникнення законних підстав для застосування до суб`єкта господарювання штрафу.
Аналогічна правова  позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2015 року у справі № 21-425а14, за висновками якої невиконання вимог закону щодо процедури проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Отже, з урахуванням того, що в судовому порядку встановлено незаконність підстав для проведення інспекційного відвідування,  що нівелює будь-які процесуальні рішення, прийняті в результаті такого заходу, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави та необхідність з`ясовувати суть виявленого порушення, встановленого в ході інспекційного відвідування та надавати правову оцінку доводам відповідача в апеляційній скарзі про те, що відносини між   ОСОБА_3  та ФОП ОСОБА_1 мали характер трудових, та те, що їх узгоджена поведінка щодо заперечення виконання ОСОБА_3  трудових функцій мала недобросовісний характер.
Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі про завищену суму стягнутих на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
При цьому, даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.
Зокрема, згідно ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на положення ч. 6 та ч. 7 КАС України, відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз положень ст. 134 КАС України дає підстави для висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Згідно до положень ч.ч. 1-6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Системний аналіз наведених правових норм права дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду договір про надання правової допомоги № 25  від 19 грудня 2019 року, укладений між позивачем та адвокатом ОСОБА_11 /а.с. 50-51/, акт наданих послуг від 18 лютого 2020 року /а.с. 53/, рахунок - фактуру від 18.02.2020 року /а.с.52/, довідку від 18.02.2020 року /а.с.54/, рахунок - фактуру від 28.07.2020 року, довідку від 28.07.2020 року /а.с.177/, акт наданих послуг від 28.07.2020 року /а.с.178/ на загальну суму 10300 грн.
Отже, оскільки в матеріалах справи міститься документальне підтвердження понесених ФОП ОСОБА_1  витрат на правову допомогу, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі  10300 грн. 
При цьому, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову та значення справи для позивача у порівнянні з розміром судових витрат, які він просить стягнути з відповідача, колегія суддів вважає, що сума витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 10300 грн є справедливою та співмірною. 
Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що тривалість виступу адвоката в судовому засіданні не заняла  багато часу, а тому завищено оцінена представником адвоката в суму 1200 грн колегія суддів відхиляє, адже такі аргументи ґрунтуються виключно на суб`єктивній оцінці представника відповідача  та не враховують те, що участь в судовому засіданні включає до свого складу не тільки безпосередню участь у судовому засіданні, але й час адвоката  витрачений на підготовку до розгляду справи, на прибуття до суду, очікування судового засідання. Крім того, відповідач, заявляючи клопотання про зменшення судових витрат, не надав будь-яких доказів того, що ціни на послуги адвоката (почасові ставки визначені договором) є явно завищеними на ринку юридичних послуг, тобто відмовився доводити неспівмірність витрат, заявлених до відшкодування позивачем. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2020  по справі                                     № 440/972/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	І.М. Ральченко    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  21.12.2020.