Ухвала
 
16 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 760/15599/18
провадження № 61-21385св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., 
Яремка В. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», ОСОБА_2 , державний реєстратор прав Київської філії Комунального підприємства «Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Тетяна Петрівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року у складі судді Оладько С. І. та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Слюсар Т. А., Волошиної В. М., та касаційні скарги  ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Слюсар Т. А., Волошиної В. М.,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк»), ОСОБА_2 , державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Т. П. (далі - Державний реєстратор Лебідь Т. П.) про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, визнання недійсною уступки прав вимоги, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
На обґрунтування позовних вимог посилався на такі обставини. 10 серпня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк» (далі - ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_1 укладений договір про іпотечний кредит № 1.06080560, згідно з пунктом 1.1 якого кредитор на умовах договору надає позичальнику грошові кошти (кредит) у сумі 55 000 дол. США на строк користування 180 місяців, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки за його користування у розмірі 11 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці, здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за цим договором у повному обсязі. Кредит надавався позичальнику для придбання у власність нерухомості, що знаходиться на АДРЕСА_1 . 10 серпня 2006 року на забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 10 серпня 2006 року № 1.0608056 між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір. Згідно з пунктом 1.1 іпотечного договору іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 .
Вказані договори мають бути визнані недійсними, оскільки перед укладенням договору споживчого кредиту позивачу не надано повну і необхідну інформацію щодо умов надання кредиту, не встановлено і не розкрито та є відсутніми обов`язкові умови щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу шляхом оприлюднення їх у письмовій формі ще до укладення такого договору, не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості щодо досягнутої домовленості про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмета іпотеки та збереження її реальної вартості.
На момент підписання договору про іпотечний кредит позивач був введений в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, внаслідок чого укладення договору на умовах, зазначених у ньому, не відповідало його волевиявленню.
Оскільки договір про іпотечний кредит є недійсним з моменту його укладення, то відповідно до частини другої статті 548 ЦК України недійсним є й іпотечний договір від 10 серпня 2006 року № 1.06080560.
З листа-вимоги про виселення із приміщення від 01 червня 2018 року, надісланої ОСОБА_2 на адресу позивача, йому стало відомо про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги за договором про іпотечний кредит від 10 серпня 2006 року № 1.06080560 та іпотечним договором від 10 серпня 2006 року № 1.06080560, укладеними між ОСОБА_1 і ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», та відповідно про перехід права вимоги до ОСОБА_2 .
Оскільки договір про іпотечний кредит та іпотечний договір є недійсними з моменту їх укладення, то і відсутні підстави для передання неіснуючих прав вимоги за цими договорами, а отже, недійсними є також договори про уступку права вимоги, а у ОСОБА_2 не виникло прав вимоги за цими договорами та реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 на своє ім`я.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04 травня 2018 року № 126281575 підставою виникнення права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 став договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 118і, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 15 березня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіціною Я. Б., реєстраційний № 340 та договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 15 березня 2018 року № 118К, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 .
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 4123515, прийняте Державним реєстратором Лебідь Т. П. 23 травня 2018 року, дата державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 - 18 травня 2018 року.
Державна реєстрація права власності на спірну квартиру здійснена в порушення вимог чинного законодавства, оскільки рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень було прийняте реєстратором 23 травня 2018 року, тобто пізніше реєстрації права власності 18 травня 2018 року, що суперечить статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та реєстрацію їх обтяжень».
Крім того, на момент реєстрації державним реєстратором права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_3 діяли норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено мораторій, відповідно до яких не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умовах, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, майнового поручителя, та загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири.
Спірна квартира, яка є предметом іпотеки і передана на забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого в доларах США, використовується позивачем і членами його родини як місце постійного проживання, іншого житла позивач не має, площа квартири складає 68,6 кв. м, що є менше 140 кв. м.
Навіть за умови, що кредитний договір, договір іпотеки та договори уступки вимоги були б законними, то до правовідносин, що виникли, повинен бути застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому Державний реєстратор Лебідь Т. П. відповідно до зазначених положень пункту 4 частини першої статті 18 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та реєстрацію їх обтяжень» не могла вчиняти дії щодо звернення стягнення на квартиру.
З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1  просив суд: визнати недійсним кредитний договір про іпотечний кредит від 10 серпня 2006 року № 1.06080560 на суму 55 000 дол. США, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк» на строк 180 місяців під 11 % річних; визнати недійсним договір іпотеки від 10 серпня 2006 року № 1.06080560, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О. Ю. за реєстровим номером № 2716; визнати недійсним договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15 березня 2018 року за № 118і, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 , та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіціною Я. Б. за реєстровим № 340; визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру  АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , проведену 18 травня 2018 року; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 ; визнати незаконним і скасувати рішення Державного реєстратора Лебідь Т. П. від 23 травня 2018 року про державну реєстрацію прав та обтяжень, права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 (т.1, а. с.1-7, 69-74).
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані договори відповідають положенням чинного законодавства, тому вимоги позивача є безпідставними.
Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Солом`янського районного суду від 20 травня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсною уступки прав вимоги, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Визнано недійсним договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15 березня 2018 року за №118і, укладений між ПАТ «Платинум Банк» і ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіціною Я. Б. за реєстровим № 340. Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , проведену 18 травня 2018 року. Визнано незаконним і скасовано рішення Державного реєстратора Лебідь Т. П. про державну реєстрацію прав та обтяжень права власності, прийняте 23 травня 2018 року, на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору відступлення прав вимоги, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання незаконним і скасування рішення Державного реєстратора Лебідь Т. П. про державну реєстрацію прав та обтяжень та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що  фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ, тому ОСОБА_2 не може надавати фінансові послуги. Оскільки позовні вимоги визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання незаконним і скасування рішення Державного реєстратора Лебідь Т. П. про державну реєстрацію прав та обтяжень є похідними від вимоги про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 перед ПАТ «Платинум Банк», яка підлягає задоволенню, тому вказані вимоги також підлягають задоволенню.
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд вийшов за межі доводів та вимог апеляційної скарги, застосувавши практику Великої Палати Верховного Суду у постановах від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11. Помилковим є посилання апеляційного суду про несплату  ОСОБА_2 на користь банку передбаченої договором суми у розмірі 635 777 грн.
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Касаційна скарга мотивована тим, що під час укладення договору банком було приховано від нього як позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим введено його в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту. Суди не застосували положень частини першої статті 229, частини першої статті 230 ЦК України, статті 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статті 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами», а тому дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні цих вимог.
У грудні 2019 року ПАТ «Платинум Банк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції помилково затосовано постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, оскільки у цих справах суди виходили з інших фактичних обставин, ніж ті, що були встановлені судами попередніх інстанцій під час розгляду цієї справи.
У січні та лютому 2020 року на адресу Верховного Суду надійшли відзиви на касаційні скарги  ОСОБА_4 та ПАТ «Платинум Банк»від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , у якому він просив касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог - без змін.
У лютому 2020 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 від  ОСОБА_2 , у якому вона просила касаційну скаргу на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог залишити без задоволення.
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано її матеріали.
Ухвалою Верховного Суду від 02 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .
Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ПАТ «Платинум Банк» 
Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Перевіривши матеріали справи, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для зупинення касаційного провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року справу № 638/22396/14-ц (провадження № 61-23099св18) за позовом Акціонерного товариства закритого типу «Гея» (далі - АТЗТ «Гея») до ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг», Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Макушева Н. В., про визнання договору про відступлення прав недійсним, за касаційною скаргою АТЗТ «Гея» на рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2017 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виходив із того, що для укладення договорів, подібних до договору про відступлення прав, покупець права вимоги не повинен обов`язково мати статус фінансової установи, тому просив відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-667цс15 та від 15 квітня 2015 року у справі № 6-59цс15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18).
У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 рокусправу № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20) прийнято та призначено до розгляду.
Оскільки правовідносини у справі № 760/15599/18 подібні з правовідносинами в справі № 638/22396/14-ц, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду та яка нею не розглянута, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 760/15599/18 до завершення розгляду справи № 638/22396/14-ц Великою Палатою Верховного Суду.
Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження у справі № 760/15599/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», ОСОБА_2 , державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської філії Комунального підприємства «Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Тетяни Петрівни про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, визнання недійсною уступки прав вимоги, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 638/22396/14-ц.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                                           І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                 А. С. Олійник
 
                                                                                                                  С. О. Погрібний
 
                                                                                                                      В. В. Яремко