ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1291/20 Справа № 183/5325/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лила В.М. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 листопада 2020 року                                                                м. Дніпро
Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, гранатометника військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (казарма поліпшеного типу) 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
       Вказаною постановою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.172-20 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 215 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 3655 гривень. 
        ОСОБА_1 визнано винним в тому, що 21 вересня 2020 року о 09.00 год. військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 старший знаходячись на території військової частини НОМЕР_1 , що розташована у АДРЕСА_1 , виконував обов`язки військової служби у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується тестом на вміст алкоголю в повітрі, що видихається № 2148, результат 2.07 проміле, в умовах особливого періоду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст.172-20 КУпАП.     

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.
       В апеляційній скарзі особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року та провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
       Вказує на те, що суд першої інстанції не з`ясував усі фактичні обставини справи, не оцінив усіх наявних у матеріалах доказів, у зв`язку із чим ухвалив незаконну та необґрунтовану постанову суду.
       Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не встановив відповідність фактичних відомостей стосовно його місця проживання.
       Стверджує, що станом на 28.09.2020 року він був звільнений наказом командира 93 окремої механізованої бригади від 25.09.2020 року №257-рс через службову невідповідність та перебував за межами військової частини.
       На думку апелянта, суд першої інстанції порушив його права, а саме приписів ч. 2 ст. 36 КУпАП та не об`єднав декілька справ в одне провадження, а відповідно не було накладено стягнення за більш тяжке правопорушення.
       Вважає, що пристрій “Алконт М” за допомогою якого він проходив тест на стан сп`яніння не відповідає вимогам Свідоцтва про державну реєстрацію МОЗ України, яке втратило свою чинність 01.07.2017 року. Пристрій “Алконт М” не відповідає вимогам Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою КМУ від 02.10.2013 року №753.
       Вказує на те, що додана до протоколу роздруківка тесту №2148 від 21.09.2020 року не може слугувати беззаперечним доказом його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення.
       Апелянт звертає увагу і на ту обставину, що він був позбавлений можливості перебувати у судовому засіданні, оскільки не був повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи, а відтак було порушено його право на ст. 268 КУпАП. 

Позиція учасників апеляційного перегляду.
       В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, а тому з метою своєчасного та належного розгляду справи у розумні строки, у відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважаю за можливе розглянути подану апеляційну скаргу без його участі.

Мотиви апеляційного суду.
       Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
       Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
       Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
       Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.
       Так, висновок суду щодо доведеності вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП в повному обсязі підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, де наведені обставини встановлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 з якими ОСОБА_1 погодився особисто та підписав, результатом тесту на вміст алкоголю в повітрі з використанням спеціального технічного засобу від 21.09.2020 року, відповідно до якого результат тесту на стан сп`яніння становить 2,07 % проміле, з результатом якого погодився ОСОБА_1 , поставивши свій підпис, та іншими матеріалами справи, внаслідок чого суд дійшов вмотивованого висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Доводи в апеляційній скарзі, що пристрій "Алконт М" не відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України є необґрунтовані, оскільки огляд проводився за допомогою приладу “Алконт-М”, який   внесений до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення України під №6453 як аналізатори вмісту парів алкоголю Алконт ТУ У 33.2-35057087-001:2009, відповідно до яких вказаний виріб пройшов реєстрацію згідно із наказом МОЗ № 532, від 03.12.2010 р. , про що видано свідоцтво про реєстрацію № 9085/2009, від 03.12.2010 р.
Стаття 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачає, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. 
Датою повірки приладу Алконт-М № 00220 є 02.09.2020 року, згідно із інструкцією з експлуатації даного приладу міжповірочний інтервал складає 6 місяців.
Таким чином, огляд на стан алкогольного сп`яніння був проведений в межах міжповірочного інтервалу.
       Посилання в апеляційній скарзі, що протокол складено офіцером Військової служби правопорядку, який не є командиром військової частини, чи підрозділу цієї частини, де він проходив військову службу, суд не бере до уваги, так як відповідно до п. 7 ст. 7 Закону України “Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України” військовослужбовцям Служби правопорядку під час виконання покладених на них завдань надається право складати протоколи про адміністративні правопорушення стосовно військовослужбовців у випадку та в порядку, передбачених законами України. 
Доводи апеляційної скарги про те що, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду та в матеріалах справи відсутні медичні документи, які підтверджують його перебування в стані алкогольного сп`яніння,- є безпідставними, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився за його згодою із застосуванням приладу “Алконт-М”, відповідно до якого, у ОСОБА_1 виявлено 2, 07 % проміле, з чим він погодився, та поставив свій підпис, у зв`язку з чим підстави для направлення його до медичного закладу не встановлені. 
Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості користуватися юридичною допомогою адвоката, оскільки не був повідомлений належним чином про місце, дату та час розгляду справи,- є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи, так як відповідно до заяви (а.с. 4) ОСОБА_1 зазначив, що зі складеним протоколом згоден, свою вину визнає, та просить судовий розгляд проводити без його участі. Будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 бажав особисто бути присутнім при розгляді справи та залучити адвоката, - матеріали провадження не містять.
Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що суд не встановив відповідність фактичних відомостей стосовно його місця проживання та перебування на дату судового розгляду справи, так як станом на 28.09.2020 року він був звільнений наказом командира 93 окремої механізованої бригади від 25.09.2020 р. №257-рс відповідно до підпункту «д» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність) та перебував за межами військової частини, суд вважає необґрунтованими, так як на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 являвся старшим солдатом військової частини НОМЕР_1 , інші відомості суду не надавались.
Також вказані доводи спростовуються положеннями статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка регламентує питання щодо початку і закінчення проходження військової служби, часу та місця виконання обов`язків військової служби, і з аналізу положень частини 4 зазначеної статті вбачається, що ОСОБА_1 вважається військовослужбовцем, який 21 вересня 2020 року виконував обов`язки військової служби. При цьому, наказ про його вибуття із пункту постійної дислокації, на який він посилається, до суду не був наданий, та не впливає на встановлені обставини правопорушення. 
Доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі відсутні посилання на фактичні обставини та про те, яким чином особа, що складала протокол, дізналась про вчинення адміністративного правопорушення є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, я якому зазначено, що обставини були виявлені співробітниками Східного територіального управління Військової служби правопорядку, перевірені та знайшли своє повне підтвердження щодо вчинення адміністративного правопорушення.
Посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції порушені вимоги ч. 2 ст. 36 КУпАП, так як суд не об`єднав в одному провадженні справи №183/5326/20 та №183/5325/20, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не є слушними та не є підставою для скасування рішення суду. 
Відсутні підстави для об”єднання справ і на стадії апеляційного перегляду, оскільки за загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Частина 2 цієї статті передбачає накладення стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Оскільки до суду надійшли два протоколи за адміністративні правопорушення, що передбачені в обох випадках ч.3 ст.172-20 КУпАП, тому в цьому випадку суд позбавлений можливості застосувати санкцію за більш серйозне правопорушення.
       Посилання апеляційної скарги на порядок проходження огляду на стан сп”яніння водіями, не може бути взятий до уваги, оскільки зібрані докази відповідають положенням ст.251 КУпАП, відповідно до якої дані, що підтверджують наявність правопорушення, можуть бути встановлені технічними засобами, а обов”язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, до складу яких входять органи управління Військової служби правопорядку. 
       За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 є такою, що не підлягає задоволенню, а постанова судді є законною та обґрунтованою, та такою, що не підлягає скасуванню.
       Керуючись ст. 294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В:
               
       Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року – залишити без задоволення. 
       Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року – залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду                                                          Г.П. Слоквенко