ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2767/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 листопада 2020 року                                                                                   м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Шурка О.І., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року в справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртексім» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртексім» (далі - ТОВ «Укртексім», позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому просило:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ Державної фіскальної служби у місті Києві від 27.09.2018 №0049651406 та №0049641406.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що документальна невиїзна перевірка проведена з грубими порушеннями Митного кодексу України та інших законодавчих актів України щодо даного виду перевірок, а відтак її результати не можуть розглядатися як докази у будь-яких провадженнях.
Також, позивач стверджує, що митна декларація прийнята до оформлення з присвоєним номером UA 102150/2017/203606 після проведення митних процедур 03.08.2017, оформлена зі сплатою митних платежів у повному обсязі, жодних претензій з боку митних органів не було, а товар оформлено у митному відношенні та випущено у вільний обіг без будь-яких обмежень.
Додатково ТОВ «Укртексім» звертає увагу на тому, що запит до генерального директорату по зв`язкам з ЕС Міністерства митниці та торгівлі Туреччини за №14708/5/99-99-19-02-02-16 від 28.08.2017 стосувався контракту №26 від 22.05.2017, а поставка товарів до України, за якими встановлено порушення митних правил, проводилася в рамках іншого контракту - №13 від 04.03.2016.
Зазначене, на переконання позивача, свідчить про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та є підставою для їхнього скасування.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2020 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у місті Києві від 27.09.2018 №0049651406 та №0049641406.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
На думку апелянта суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Так, відповідач зокрема зазначає, що ним проведено документальну невиїзну перевірку правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 03.08.2017 №UA102150/2017/203606.
За результатами порівняння даних отриманих від митної адміністрації Туреччини з даними зазначеними у митній декларації та документах, на підставі яких здійснено митне оформлення товарів, виявлено розбіжності щодо вартості товарів. Так, відповідно до експортної митної декларації №1734120ЕХ218765 та рахунку-фактури (інвойс) від 28.07.2017 №231580 загальна вартість товарів «пледи дорожні, рушники махрові» складає 12521,90 доларів США. Однак згідно з інформацією, яка міститься у митній декларації від 03.08.2017 №UA102150/2017/203606 та рахунку фактури (інвойс) від 28.07.2017 №231580 на підставі яких здійснено митне оформлення товарів на території України вартість товарів складає 5661,94 доларів США.
Отже, заявлена вартість товарів до митного оформлення на митній території України є нижчою ніж вартість товарів, яка міститься в документах, що надійшли від митної адміністрації Туреччини.
Ураховуючи те, що позивачем неправильно визначено митну вартість товарів, відповідач правомірно відповідно до статті 55 Митного кодексу України (далі - МК України) прийняв рішення про коригування заявленої митної вартості.
Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстави для їх скасування відсутні.
Проте указані обставини судом першої інстанції враховано не було, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню.
Крім того, ГУ ДПС у м. Києві заявлене клопотання, в якому заявник просив здійснити заміну сторони у справі на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200. 
Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. 
Установлено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності, а забезпечення діяльності Державної податкової служби та Державної митної служби у 2018 та 2019 роках здійснюватиметься в межах видатків, передбачених Державній фіскальній службі. 
Кабінетом Міністрів України 19.06.2019 прийнято постанову №537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби", згідно якої, постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, зокрема, Головне управління ДПС у м. Києві та постановлено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2, у тому числі, Головне управління ДФС у м. Києві реорганізовується шляхом приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві. 
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, що 01.08.2019 Головного управління ДФС у м. Києві перебуває у стані припинення. 
Пунктом 3 Постанови КМ України від 19.06.2019 537 визначено установити, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби. 
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне здійснити процесуальне правонаступництво відповідача у справі з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на Головне управління Державної податкової служби у м. Києві.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач наполягає на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2020 залишити без змін.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що у період з 06.08.2018 по 10.08.2018 згідно із пунктом 2 частини 2 статті 351 МК України, наказом Головного управління ДФС у місті Києві від 02.08.2018 №11856, проведена документальна невиїзна перевірка дотримання ТОВ «Укртексім» вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 03.08.2017 №UA102150/2017/203606, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 27.08.2018 №1052/26-15-14-06-06/40137970.
Документальною перевіркою встановлено порушення ТОВ «Укртексім»: 
- вимог частини 1 статті 257, пункту 2 частини 2 статті 52 МК України, у результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митною декларацією від 03.08.2017 №UA102150/2017/203606 на загальну суму 14 123,09 грн; 
- вимог пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України у результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією від 03.08.2017 №UA102150/2017/203606 на загальну суму 38 364,94 грн.
На підставі вказаного акта перевірки податковим органом 27.09.2018 прийнято податкове повідомлення-рішення №0049641406, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції та збільшено суму грошового забезпечення з податку на додану вартість у розмірі 47956,18 грн, в т.ч. за основним зобов`язанням - 38364,94 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 9591,24 грн.
Також, 27.09.2018 ГУ ДФС у місті Києві прийняло податкове повідомлення-рішення №0049651406, на підставі якого ТОВ «Укртексім» збільшено суму грошового зобов`язання ввізного мито на товари, що ввозяться суб`єктами господарювання у розмірі 17 653,86 грн, у т.ч. за податковими зобов`язаннями у розмірі 14123,09 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 3530,77 грн.
Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про визначення коду товару митним органом не приймалось, та митний орган випустив товар у вільний обіг відповідно до коду, заявленого платником податків у митній декларації, підтвердивши його таким чином.
Також суд першої інстанції зазначив, що здійснення митного контролю після завершення митного оформлення можливе за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України. 
Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів, що ним до початку перевірки було виявлено ознаки, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів та виявлення таких ознак стало підставою для проведення документальної невиїзної перевірки позивача. 
Ні наказ про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, ні акт, складений за наслідками проведення такої перевірки, не містять жодних посилань на наявність відповідних підозр та в чому саме вони полягають. Під час здійснення податковим органом перевірки, останнім фактично перевірялися ті самі документи та відомості, які були в наявності під час проведення митного оформлення товару, зворотного матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять відомостей та відповідачем не доведено, що сплата митних платежів була здійснена у зв`язку з неповною або недостовірною інформацією, поданою суб`єктом господарювання.
На підставі зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені в акті перевірки від 27.08.2018 №1052/26-15-14-06-06/40137970 висновки контролюючого органу про порушення позивачем норм Закону України «Про митний тариф України», Митного та Податкового кодексів України є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами, а тому адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. 
Відповідно до статті 1 МК України законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. 
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Згідно зі статтею 49 митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Статтею 50 МК України визначено цілі використання відомостей про митну вартість товарів, згідно якої відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Відповідно до частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. 
За змістом частини другої цієї ж статті декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;  2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. 
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).
Частинами першою-третьою статті 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. 
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. 
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з частиною п`ятою статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема: 
- упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 
- у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 
- проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 
- звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 
- застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
За змістом статті частини першої статті 345 МК України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи зокрема щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів (частина третя статті 345 МК України).
У відповідності до статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств. 
Пунктом 2 частини другої статті 351 МК України встановлено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України. 
Згідно зі статтею 352 МК України посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
Частинами першою та другою статті 354 МК України встановлено, що результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу доходів і зборів та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. За результатами зустрічної звірки складається довідка. 
Акт (довідка) про результати перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами органу доходів і зборів, які проводили перевірку, та реєструється в органі доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем закінчення встановленого для проведення перевірки строку. Такий акт (довідка) після реєстрації в органі доходів і зборів протягом трьох робочих днів вручається для підписання керівнику підприємства або уповноваженій ним особі чи надсилається підприємству в порядку, встановленому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.
Рішення про визначення грошових зобов`язань підприємства, що перевірялося, приймається керівником органу доходів і зборів або особою, яка виконує його обов`язки, з урахуванням результатів розгляду заперечень підприємства (у разі їх наявності). Керівник підприємства або уповноважена ним особа можуть бути присутні під час прийняття такого рішення. 
Відповідно до частини одинадцятої та дванадцятої статті 354 МК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником органу доходів і зборів або особою, яка виконує його обов`язки, з урахуванням розгляду заперечень до акта (у разі їх наявності) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення або надіслання підприємству акта про результати перевірки у порядку, передбаченому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень підприємства до акта про результати перевірки - приймається з урахуванням висновку за результатами розгляду заперечень до акта про результати перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді підприємству.
З аналізу зазначених норм убачається, що за загальним правилом визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України здійснюється декларантом під час декларування в порядку, встановленому МК України. При цьому, декларант зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Водночас положенням МК України також передбачено можливість контролю правильності визначення митної вартості товарів у поданій митній декларації, який здійснюється органами доходів і зборів під час під час проведення митного контролю і митного оформлення або за результатами проведених в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірок правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.
В свою чергу, відповідно до статті 351 МК України підставою для проведення перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами може бути надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України. 
При цьому положення статей 352 МК України дозволяють органу доходів і зборів під час проведення перевірок використовувати документально підтверджені відомості від уповноважених органів іноземних держав.
З огляду на зазначене, висновки суду першої інстанції щодо неможливості проведення перевірки митної вартості та її коригування після випуску товарів є помилковими.
Відповідно до статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною шостою статті 54 МК України встановлено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Таким чином, підставою для прийняття рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України після їх випуску є надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Як убачається з матеріалів справи, 01.08.2017 на адресу ТОВ «Укртексім», згідно із контрактом №13 від 04.03.2016, надійшла перша партія товару «Пледи дорожні, рушники махрові» вагою брутто 2187 кг, фактурною вартістю 5661,94 дол. США, від виробника GEMON Gida lс ve Dis Sanayi Ticaret Limited Sirketі (Республіка Туреччина).
Згідно поданої декларації UA 102150/2017/2033606 декларантом є Воробйов В.А. з яким, як директором ПП «Бізнес партнер» ТОВ «УКРТЕКСІМ» укладено договір-доручення про надання послуги по декларуванню товарів №31/07/2017 від 31.07.2017. 
В подальшому, 28.082017 Державна фіскальна служба України направила до Міністерства митниці та торгівлі Туреччини лист за №4708/5/99-99-19-02-02-16 щодо достовірності документів: контракту №26 від 22.05.2017; invoice №1711047 від 15.06.2017; CMR №477044 від 16.06.2017, які стали підставою для митного оформлення на ім`я ТОВ «УКРТЕКСІМ» товарів. 
З інформації митної адміністрації Туреччини від 15.02.2018 №29980007 - 724.01.03/UA - 31313488 - 32098623 вбачається, що на замовлення митниці до листа №4708/5/99-99-19-02-02-16 від 28.082017 вкладені документи на 8 аркушах, що встановлено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2019 справа №751/6359/18.
У доповідній записці, адресованій начальнику Чернігівської митниці, зазначено що відповідно до інформації митної адміністрації Туреччини від 15.02.2018 №29980007 - 724.01.03/UA - 31313488 - 32098623, яка надійшла за запитом Чернігівської митниці ДФС листом Державної фіскальної служби України від 08.05.2018 №13733/7/99-99-19-02-02-17, митне оформлення цих партій товарів у митному режимі експорту проведено митними органами Туреччини за рахунком-фактурою від 28.07.2017 №231580, із зазначенням підстави поставки контракт №13 від 04.03.2016 року та загальною вартості товарів на умовах поставки СІР-Київ 12521,90 дол. США. За результатами опрацювання зазначеної відповіді митних органів Туреччини, Управлінням адміністрування митних платежів Чернігівської митниці ДФС відповідно до службової записки від 15.05.2018 №356/25-70-19-01 виявлено наступні розбіжності в розмірі вартості товарів заявлених за митною декларацією від 03.08.2017 №UA 102150/2017/2033606, з урахуванням курсу валют НБ України на момент здійснення митного оформлення, а саме: різниця в сплаті митних платежів 52488,03 грн.
Як убачається з акта перевірки 27.08.2018 №1052/26-15-14-06-06/40137970 згідно з інформацією, яка міститься у митній декларації від 03.08.2017 №UA102150/2017/203606 та рахунку фактури (інвойс) від 28.07.2017 №231580 на підставі яких здійснено митне оформлення товарів на території України вартість товарів складає 5661,94 доларів США (визначена митна вартість товарів складає: товар №1 - 133803,90 грн, товар №2 - 12864,02 грн), умови поставки згідно ІНКОТЕРМС-СІР Київ.
Водночас відповідно до експортної митної декларації №1734120ЕХ218765 та рахунку-фактури (інвойс) від 28.07.2017 №231580, отриманої від митної адміністрації Туреччини загальна вартість товарів «пледи дорожні, рушники махрові» складає 12521,90 доларів США.
Враховуючи зазначене, відповідачем було встановлено, що заявлена вартість товарів до митного оформлення на митній території України є нижчою ніж вартість товарів, яка міститься в документах, що надійшли від митної адміністрації Туреччини. Таким чином, митна вартість товарів під час митного оформлення на митній території України повинна була становити: товар №1 - 293828,52 грн, товар №2 - 12864,02 грн, у розрахунку по курсу НБУ на день оформлення митної декларації від 03.08.2017 №UA102150/2017/203606.
Як встановлено пунктом  54.4  статті  54 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
При цьому, у пункті 54.3 статті 54 ПК України визначені умови за яких контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством.
Відповідно до частини першої статті 64 МК України в разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 МК України, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).
Відповідно до вимог статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947), оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.
Таким чином, відповідачем під час проведення перевірки митної вартості при визначенні вартості товарів «пледи дорожні, рушники махрові», які були ввезені на митну територію України та оформлені в митному режимі «випуск для вільного обігу» (ІМ40) ТОВ «Укртексім», за основу приймалася вартість товарів у країні експорту на підставі документів, які надійшли від митної адміністрації Туреччини, що відповідає вимогам ПК України та МК України.
За результатами перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, з урахуванням даних та матеріалів, отриманих від митної адміністрації Туреччини, під час перевірки платника податків через порушення пункту 2 частини другої статті 52 на підставі статті 55 МК України, відповідно до частини чотирнадцятої статті 354 МК України під час перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску визначено митну вартість товару №1 293828,52 грн. 
Встановлені порушення призвели до заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів, а саме податку на додану вартість на суму 14123,09 грн та ввізного мита на 3836494 грн.
Отже, враховуючи факт подання неповних та недостовірних відомостей щодо митної вартості товару, що призвело до сплати мита у неповному обсязі, колегія суддів приходить до висновку, що згідно з пунктом  54.4  статті  54, пунктом  54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний був самостійно визначити суму грошових зобов`язань, а тому податкові повідомлення-рішення від 27.09.2018 №0049651406 та №0049641406 прийняті відповідачем правомірно.
За таких обставин колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Що стосується доводів позивача про неможливість використання під час перевірки інформації наданої митною адміністрацією Туреччини, у зв`язку із відсутністю її перекладу на українську мову, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Отже, відсутність офіційного перекладу листа на українську мову жодним чином не перешкоджає використанню його під час проведення перевірки.
При цьому колегія суддів критичного ставиться до тверджень позивача, що запит, який був направлений відповідачем до Туреччини стосувався інформації по іншому контракту, оскільки отримана від митної адміністрації Туреччини інформація (зокрема, копія експортної митної декларації №1734120ЕХ218765 та рахунку-фактури (інвойс) від 28.07.2017 №231580), стосувалася документів, на підставі яких позивачем була подана митна декларація від 03.08.2017 №UA102150/2017/203606, яка і була предметом перевірки за наслідками якої прийнято оскаржувані податкові повідомлення рішення.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За правилами статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
Відповідно до частини другої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволення позовних вимог. 
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ

Замінити у порядку процесуального правонаступництва відповідача у справі з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на Головне управління Державної податкової служби у м. Києві. 
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та в силу частини 5 статті 328 КАС України оскарженню не підлягає. 

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

Суддя                                        О.І.Шурко

Суддя                                        О.М.Оксененко