П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 310/41/19
провадження № 51-2378 км 20
Верховний   Суд   колегією   суддів  Першої   судової   палати   
Касаційного   кримінального   суду   у   складі:
 
головуючого судді                                           ОСОБА_1 ,
суддів:                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                   ОСОБА_4 ,
прокурора                                                ОСОБА_5 , 
потерпілої                                                 ОСОБА_6 (в режимі 
                                                                       відеоконференції),
засудженого                                            ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 лютого 2020 року стосовно
 
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця 
АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 червня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування: матеріальної збитків - 22 829,64 грн, моральної шкоди – 10 000 грн, витрат на правничу допомогу – 2 000 грн.
13 лютого 2020 року Запорізький апеляційний суд змінив вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, стягнув з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 20 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 13 травня 2018 року приблизно о 17.00, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс палкою два удари по руках і два – по голові ОСОБА_6 , спричинивши останній легких тілесних ушкоджень. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не погоджуючись із постановленою стосовно ОСОБА_7 ухвалою суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне вирішення цивільного позову, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано збільшив суму стягнення з його підзахисного на користь потерпілої ОСОБА_6 моральної шкоди до 20 000 грн, розмір якої, на його думку, не підтверджений. Суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів потерпілої та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
 
Позиції учасників судового провадження
Засуджений підтримав касаційну скаргу захисника, просив її задовольнити.
Потерпіла і прокурор заперечили проти задоволення касаційної скарги захисника, просили залишити без зміни постановлену стосовно ОСОБА_7 ухвалу суду апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Положенням ч. 1 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 КК України в касаційному порядку не оспорюються. 
 
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне вирішення цивільного позову, то вони не заслуговують на увагу з огляду на таке.
 
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
 
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
 
Частиною 1 ст. 129 КПК України визначено, що суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
 
При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
 
Положенням п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
 
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.
 
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 в передбаченому ст. 128 КПК України порядку подала цивільний позов до ОСОБА_7 та просила стягнути на її користь, зокрема, 50 000 грн моральної шкоди.
 
Суд першої інстанції, задовольнивши цивільний позов частково та стягнувши на користь ОСОБА_6 10 000 грн моральної шкоди, врахував конкретні обставини кримінального провадження та характер правопорушення.
 
Суд апеляційної інстанції з таким рішенням суду першої інстанції не погодився та збільшив розмір морального відшкодування на користь ОСОБА_6 до 20 000 грн, мотивуючи свій висновок тим, що судом не було враховано характеру та обсягу фізичних, душевних, психологічних страждань потерпілої, яка тривалий час лікувалась, а також тяжкості вимушених змін у її житті.
 
Також суд апеляційної інстанції врахував, що ОСОБА_7 вчинив інкримінований злочин стосовно особи похилого віку, на території її домоволодіння, для потерпілої настали негативні наслідки від вчиненого та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність збільшення стягнення суми моральної шкоди. 
 
Як убачається з мотивувальної частини ухвали суду апеляційної інстанції,  розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_6 було визначено з урахуванням понесених нею витрат на лікування, конкретних обставин провадження, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, він відповідає ступеню завданих їй фізичних та моральних страждань, і вважати його необґрунтованим, на думку колегії суддів, підстав немає. 
 
Суд погоджується з таким висновком та вважає, що при розгляді кримінального провадження суд апеляційної інстанції дотримався вимог статей 23, 1167 ЦК України, статей 127-129, 404, 405, 408 КПК України та постановив ухвалу відповідно до вимог ст. 419 цього Кодексу.
 
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
 
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
 
постановив:
 
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_7 – без зміни.
 
            Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

ОСОБА_1                            ОСОБА_2                                      ОСОБА_3