ПОСТАНОВА 
Іменем України

07 жовтня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 388/1239/19
провадження № 22-ц/4809/1309/20 
        Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
       Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.
       за участі секретаря – Тимошенко Т.О.
учасники справи:
       позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,        відповідачі – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
       розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  та ОСОБА_2  на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2020 року у складі судді Степанова С.В. і
В С Т А Н О В И В:
       У вересні 2019 року ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просили визнати нікчемною технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 , виготовлену інженером-землевпорядником ОСОБА_4 громадянину ОСОБА_3 .
       Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 17 квітня 1993 року отримала в приватну власність від своєї бабусі ОСОБА_5 жилий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 1 617 кв. м.
       Дароване належало ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право особистої приватної власності, виданого виконкомом Долинської міської Ради народних депутатів 12 березня 1993 року, зареєстрованого в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації 13 березня за № 5166/30.
За 41 рік сумісного подружнього життя дароване стало сумісною приватною власністю ОСОБА_1 з її чоловіком – ОСОБА_2 .
В травні 2018 року позивачам стало відомо, що за ініціативи ОСОБА_3 без відома та присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в 2016 році було проведене розмежування та виготовлена технічна документація на присадибну ділянку по АДРЕСА_1 , де мешкають сусіди – ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .
Вказана технічна документація затверджена Долинською міською радою Кіровоградської області, а рішенням ІХ сесії Сьомого скликання Долинської міської ради Кіровоградської області № 323 від 28 жовтня 2016 року «Про передачу у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_3 » земельна ділянка по АДРЕСА_1 перейшла у приватну власність громадянину ОСОБА_3 .
Позивачі вважають, що при виготовлені технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 , виготовлену інженером-землевпорядником ОСОБА_4 громадянину ОСОБА_3 було порушено межу їхньої земельної ділянки, внаслідок чого їх земельна ділянка значно зменшилась.
Окрім того, при складенні технічної документації родина ОСОБА_7 за домовленістю з інженером-землевпорядником ОСОБА_4 склали фіктивний узгоджувальний акт датований 24 червня 2016 року.
При його складанні було грубо порушене право позивачів на приватну власність та діюче законодавство, адже в ньому не зазначені прізвища та імена позивачів, Долинська міська рада не перевірила документально підписанта акту, відсутні будь-які дані перевірки технічної документації як замовника так і власників суміжних ділянок та в акті зазначена вул. Олександра Козьми, хоча на той час вона була іменована як АДРЕСА_2 і лише рішенням Долинської міської ради від 12 грудня 2016 року було змінено назву.
Позивачі, щоб зберегти добросусідські відносини звертались до ОСОБА_8 та ОСОБА_4 з пропозицією владнати межі земельних ділянок.
ОСОБА_4 погодився виправити помилки і запропонував ОСОБА_8 та ОСОБА_3 надати первинну технічну документацію на їхню земельну ділянку, проте в подальшому відповідач ОСОБА_3 остаточно категорично відмовився її надати.
Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 4 200 грн понесених витрат на правову допомогу.
Рішення суду мотивоване тим, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 , виготовлена ОСОБА_4 , як інженером-землевпорядником ОСОБА_3 відповідає вищевказаним вимогам та у технічній документації містяться всі вищевказані дані.
Межі земельної ділянки погоджені із суміжними землевласниками, землекористувачами, що підтверджується Актом про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки та які були підписані суміжними землевласниками серед яких і є позивачі за адресою: АДРЕСА_1 .
Будь-яких доказів щодо підробки документації із землеустрою позивачами не надано. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що визнання нікчемною технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не має під собою ні правових, ні фактичних підстав та не створює для позивачів жодних правових наслідків, не впливає на їх права, свободи та інтереси, а тому відсутні підстави для задоволення даного позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2020 року та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що розгляд справи в суді першої інстанції був упередженим з порушенням норм процесуального права.
До позовної заяви від 13 вересня 2019 року була додана заява позивачів про забезпечення доказів, а саме витребування технічної документації на житловий будинок по АДРЕСА_2 , а в самі позовній заяві позивачі просили викликати до суду в якості свідка дружину відповідача – ОСОБА_8 .
Суд першої інстанції в порушення вимог статтей 228, 229 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) не взяв до уваги усну та письмову заяву про витребування технічної документації та не викликав до суду свідка – ОСОБА_8 .
Суд першої інстанції повинен був винести ухвалу про задоволення чи відмову в задоволенні заяви про забезпечення доказів, проте не зробив цього, взявши до уваги підроблений комп`ютерною графікою опис земельної ділянки, який був наданий відповідачем, та в описовій частині свого рішення визнав його таким, що існував з 1988 до 2016 року, не звернувши уваги, що на той час документи комп`ютерною графікою не виготовлялися.
Також судом не було взято до уваги факт зменшення площ земельних ділянок у користувачів по АДРЕСА_2 внаслідок нарізання площ для появи з східної частини міста нової вулиці Попова згідно рішення міської ради, що міг підтвердити представник міської ради як свідок, заяву про допит якого суд першої інстанції відхилив.
В рішенні суду першої інстанції не вказано прізвище та ім`я представника відповідача ОСОБА_4 , який надав суду підроблений документ, стверджуючи в ході судового розгляду про його чинність з 1988 року.
25 травня 2020 року за заявою позивачів порушено кримінальне провадження № 20201201150000337 за фактом порушення частини першої статті 358 Кримінального кодексу України, тобто виникли нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причини неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_3 заперечував проти доводів апеляційної скарги.
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 29.10.1988 відповідач ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований на земельній ділянці, площею 0,1053 га по АДРЕСА_1 . Розмір присадибної земельної ділянки складає 17,70 м. х 59,50 м. (а. с. 66).
Згідно копії рішення третьої сесії сьомго скликання Долинської міської ради Кіровоградської області від 12.02.2016 № 130 надано ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність, загальною площею 0,1053 га по АДРЕСА_1 із земель запасу житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - 0,1000 га, в тому числі: рілля - 0,0308 га, багаторічні насадження - 0,0000 га, під будівлями та двором - 0,0692 га та з земель запасу сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства - 0,0053 га, в тому числі: рілля - 0,0053 га, багаторічні насадження - 0,0000 га, під господарськими будівлями та двором - 0,0000 га. (а. с. 62).
Із копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що завданням розробки даної документації була на земельну ділянку кадастровий номер: 3521910100:03:003:0065, загальною площею земельної ділянки: 0,0968 га (а. с. 57-84).
Відповідно до копії акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 24.06.2016 вбачається їх встановлення та передання на зберігання ОСОБА_3 . Даний акт був підписаний власниками/користувачами суміжних земельних ділянок, а саме: землекористувачами за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 власником якого є позивачі по справі (а. с.81).
Згідно копії рішення дев`ятої сесії сьомго скликання Долинської міської ради Кіровоградської області від 28.10.2016 № 323 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0.0968 га із запасу житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з рілля - 0,0856 га, багаторічні насадження - 0,0000 га, під будівлями та двором - 0,0112 га. 
Передано ОСОБА_3 безкоштовно у власність земельну ділянку (кадастровий номер 3521910100:03:003:0065 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0968 га із земель запасу житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в тому числі: рілля - 0,0856 га, багаторічні насадження - 0,0000 га, під будівлями та двором - 0,0112 га. (а. с. 56).
Рішенням 22 сесії 7 скликання Долинської міської ради Кіровоградської області від 24.05.2018 № 760 громадянці ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність, загальною площею – 0,1617 га за адресою: АДРЕСА_4 , із земель запасу житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) – 0,1000 га, , в тому числі: рілля - 0,0000 га, багаторічні насадження - 0,0656 га, під будівлями та двором - 0,0344 га та з земель запасу сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства – 0,0617 га, в тому числі: рілля – 0,0166 га, багаторічні насадження – 0,0451 га, під господарськими будівлями та двором – 0,0000 га (а. с. 25-26).
Позивачем ОСОБА_2 надано копію свідоцтва про шлюб з ОСОБА_1 , як підставу для користування вказаною суміжною до спірної ділянкою, власником якої є його дружина.
Розрахунковою квитанцією ААКЄ № 075322 договором на представництво від 13 січня 2020 року та доданими розрахунком та актом надання правової допомоги підтверджуються понесені відповідачем витрати на правову допомогу у розмірі 4 200 гривень.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 12 ЗК України передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб та у користування відповідно до цього Кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин.
Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав у спосіб, визначений статтею 126 ЗК України.
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. 
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.
Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно частини першої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (частина друга статті 118 ЗК України).
Відповідно до приписів статті 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності.
Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, відповідно до ст. 25 п. і) Закону України «Про землеустрій» (далі – Закон), є одним із видів документації із землеустрою.
Відповідно до статті 1 Закону технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.
Згідно зі статтею 55 Закону технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів)..
Отже, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - це сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування, на підставі яких орган місцевого самоврядування, реалізує власну компетенцію, приймаючи рішення про передачу громадянам безоплатно земельні ділянки у власність.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. 
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Позивачі просили визнати нікчемною технічну документацію, не заявляючи вимогу про скасування рішення Долинської міської ради Кіровоградської області, яким затверджено оспорювану технічну документацію.
Відповідно до ст. ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Обраний позивачами у даній справі спосіб захисту (визнання нікчемною технічної документації), без оспорення (визнання незаконним) рішення органу місцевого самоврядування, яким затверджено Технічну документацію, не передбачений законом і не може бути застосований судом.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, про те що, оскільки позивачами рішення міської ради про затвердження оскаржуваної технічної документації не оскаржувалось, сама по собі технічна документація не може бути визнана судом нікчемною, оскільки це лише сукупність текстових та графічних матеріалів, які не мають самостійного правового значення.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 вересня 2019 року (справа № 710/2564/2012; провадження № 61-19250св18).
За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання нікчемною технічної документації та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в порушення вимог статтей 228, 229 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) не взяв до уваги усні та письмову заяви про витребування технічної документації та виклик свідків.
Зокрема заява про забезпечення доказів, на яку позивачі посилаються в апеляційній скарзі (а. с. 19) та в якій ОСОБА_2 просив витребувати оригінали технічної документації була подана в порядку ст. ст. 69-74 Кодексу адміністративного судочинства України разом з адміністративним позовом, а заяви про забезпечення доказів в рамках даного цивільного провадження матеріали справи не містять.
Окрім того, протоколом судового засідання від 23 квітня 2020 року підтверджується, що позивачем ОСОБА_2 заявлялось клопотання про витребування технічної документації до розмежування меж та допит свідка, проте судом протокольною ухвалою було відмолено в задоволенні клопотань (а. с. 106-111). 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1  та ОСОБА_2   залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2020 року без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 12.10.2020.

Головуючий суддя                                                  С. І. Мурашко 

Судді                                                                  А. М. Головань
                                                                О. Л. Карпенко