ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1261/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/2387/20 Категорія: 314000000 	Мельник І. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       29 жовтня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.
за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Руденко Юлії Вікторівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ), третя особа: Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання незаконним та скасування рішення, про визнання права на отримання грошової компенсації та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. 
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що він проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
Згідно витягу з наказу Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) №341-ос від 31 липня 2019 року полковника ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас у зв`язку з закінченням строку контракту з 01 серпня 2019 року. Вислуга років станом на 01.08.2019 року становить: календарна – 25 років 00 місяців 04 дні; пільгова – 00 років 03 місяці 18 днів, а всього 25 років 03 місяці 22 дні.
Вислуга позивача на військовій службі становить більше 20 років, власного житла він, та члени його сім`ї не має, а тому має право на одержання житла для постійного проживання, у зв`язку з чим перебуває на квартирному обліку у Головному центрі особового складу ДПСУ ім. генерал-майора І. Момота, у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень, як учасник бойових дій.
Наприкінці листопада 2019 року відповідачем проінформовано позивача про настання його черги на отримання житлового приміщення у поточному році, а також про право на отримання компенсації та її орієнтовний розмір.
03 грудня 2019 року позивач звернувся з заявою до голови житлової комісії щодо надання згоди на отримання грошової компенсації за житло.
04 грудня 2019 року житловою комісією Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота розглядалася заява підполковника запасу ОСОБА_1 від 03.12.2019 року вх. 1/8173, за його особистою присутністю, щодо надання згоди на отримання грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї жиле приміщення.
Одноголосно комісією було прийнято рішення про направлення облікової житлової справи ОСОБА_1 зі списками виплати грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення та розрахунком виплати компенсації на розгляд до Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Згідно відповіді Адміністрації Державної прикордонної служби України (0.704-1766/0/6-20-Вих від 18.02.2020) з`ясувалося, що облікову житлову справу та списки виплати грошової компенсації за належне для отримання жило військовослужбовця запасу ОСОБА_1 було повернуто до головного центру підготовки особового складу ДПСУ ім. генерал-майора І. Момота без затвердження, у зв`язку з відсутністю правових підстав для здійснення йому такої виплати.
Вважає, що ненадання йому грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї право для отримання жиле приміщення є неправомірним, та таким, що порушує його конституційні права, суперечить Конституції України, ЖК України та ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Вказує, що має вислугу на військовій службі 25 років 03 місяці та 22 дні, перебуває на квартирному обліку, як особа, яка потребує поліпшення житлових умов. За цей період житлом за рахунок держави не забезпечувався. Звільнений позивач в запас у зв`язку із закінченням строку контракту, тобто не за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, є учасником бойових дій, має необхідну вислугу років, що дає право на пенсійне забезпечення.
На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) оформлене протоколом №8 від 04.12.2019 року щодо відмови підполковнику запасу ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення, відповідно до Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №728; визнати за підполковником запасу ОСОБА_1 право на отримання грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення, відповідно до Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №728; зобов`язати житлову комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити нарахування та виплату підполковнику запасу ОСОБА_1 грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення, відповідно до Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №728.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас по закінченню строку контракту. Тобто, у переліку осіб, що мають право на грошову компенсацію відповідно до Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення відсутня така категорія осіб, як звільнені з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту, тому правові підстави для здійснення виплати таким особам, в тому числі ОСОБА_1 грошової компенсації за належне їм для отримання житло – відсутні. Посилання позивача на абзац 4 частини 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд першої інстанції оцінив критично. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Руденко Ю.В. вказувала, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В мотивування апеляційної скарги представник скаржника, крім доводів викладених у позовній заяві зазначала, що судом не було враховано те, що ненадання позивачу грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення є порушенням його конституційних прав, суперечить Житловому кодексу України та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Вказує, що правом на грошову компенсацію за житло користуються військовослужбовці (в т.ч. звільнені), що перебувають на відповідному квартирному обліку у військових частинах, а у випадку їх розформування – у військоматах та КЕУ (такого висновку дійшов Вищий адміністративний суд України у справі № К/800/21695/16 від 23.03.2017 року), а тому позивачу безпідставно відмовлено у виплаті компенсації за належне житло.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного центру підготовки особового складу державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) вказав, що Порядок №728 не поширюється на осіб звільнених у зв`язку із закінченням строку контракту, а тому у позивача право на отримання грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї житло відсутнє, а тому судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.
Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_2 від 04.03.2015 року, видане адміністрацією Державної прикордонної служби України) та отримує пенсію по інвалідності по вислузі років та є інвалідом армії ІІІ групи ( посвідчення № НОМЕР_3 ). Проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
Згідно з витягом з наказу начальника Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота №341-ос від 31.07.2019 року підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника центру підготовки молодших інспекторів з особового складу, звільненого з військової служби наказом Голови Державної прикордонної служби України від 26.07.2019 року №776-ос за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пунктом 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас Збройних Сил України, з правом носіння військової форми одягу. Зазначено, що вислуга років станом на 01.08.2019 року: календарна – 25 років 00 місяців 04 дні, пільгова – 00 років 03 місяці 18 днів, всього 25 років 03 місяці 22 дні.
ОСОБА_1 03.12.2019 року звернувся до Голови житлової комісії полковника ОСОБА_2 з питання надання згоди на отримання грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання житла. У заяві вказав, що про розмір вказаної компенсації проінформований. Претензій майнового та морального характеру до державної прикордонної служби України з приводу компенсації чи її розміру не має та не матиме.
З витягу з протоколу №8 спільного рішення командування та житлової комісії Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота від 04.12.2019 року вбачається, що при розгляді заяви підполковника запасу ОСОБА_1 від 03.12.2019 року вх. 1/8173, за його особистою присутністю, щодо надання згоди на отримання грошової компенсації, житлова комісія наголосила про те, що існує порядок визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення. Цей порядок відповідно до п. 2 поширюється на осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку зі скороченням або проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості використання на військовій службі, та членів їх сімей. Комісією вирішено направити облікову житлову справу підполковника запасу ОСОБА_1 зі списками виплати грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення та розрахунком виплати компенсації на розгляд до Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Згідно з наданої відповіді Адміністрації державної прикордонної служби України №12484/0/3-20-Вх від 12.02.2020 ОСОБА_1 повідомлено про те, що облікову житлову справу та списки виплати грошової компенсації за належне для отримання житло військовослужбовця запасу ОСОБА_1 , які надійшли до Адміністрації Держприкордонслужби повернуто до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота без затвердження, у зв`язку з відсутністю правових підстав для здійснення йому такої виплати.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На виконання пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 03 серпня 2006 року № 1081 затвердив Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок).
Цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей (пункт 1 Порядку).
Згідно пункту 3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Крім того, даний Порядок передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (пункт 30 Порядку).
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на грошову компенсацію, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.
Вказане узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові ВС від 17 березня 2020 року у справі №487/5835/17.
Установлено, що ОСОБА_1 звільнений із військової служби у запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку дії контракту та має вислугу 25 років 03 місяці, що надає йому право на отримання грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота, оскільки підстави для ненадання йому жилого приміщення та зняття з обліку на отримання житла визначені у п. 30 порядку відсутні.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Для вирішення питання про компенсацію військовослужбовцю за належне йому для отримання жиле приміщення Порядком встановлена спеціальна процедура, а саме: звернення до житлової комісії військових частин, військових комісаріатів та квартирно-експлуатаційних установ (організацій), які визначають розмір такої компенсації, а також письмово інформують військовослужбовців та членів їх сімей, черга яких на отримання жилих приміщень настала у поточному році, про їх право на отримання компенсації та про її орієнтовний розмір.  
Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався із відповідною заявою до голови житлової комісії про згоду на отримання грошової компенсації за належне йому для отримання житло, при розгляді якої протоколом №8 від 04 грудня 2019 року затверджено спільне рішення командування та житлової комісії Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота про направлення облікової житлової справи підполковника запасу ОСОБА_1 зі списками виплати грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення та розрахунком виплати компенсації на розгляд до Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Отже, згідно протоколу № 8 від 04 грудня 2019 року житлова комісія Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота не приймала рішень ні про задоволення заяви ОСОБА_1 про надання компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення, ні про відмову у задоволенні вказаної заяви, а вирішила передати розгляд вказаного питання до Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Таким чином вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота оформлене протоколом №8 від 04.12.2019 року щодо відмови йому у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення, задоволенню не підлягають, оскільки даним рішенням затвердженим протоколом, позивачу не було відмовлено у нарахуванні та виплаті грошової компенсації, а лише вирішено питання про направлення його облікової житлової справи з розрахунком для грошової компенсації для затвердження Адміністрацією Держприкордонслужби, що передбачено Порядком, затвердженим постановою КМУ №728 від 02.09.2015 року.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за ним права на отримання грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення, то перевіривши їх колегія суддів доходить наступного висновку. 
Порядком № 728 від 02 вересня 2015 року встановлено механізм визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей, що перебувають разом з ними на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який ведеться у військових частинах, органах, підрозділах, загонах, військових навчальних закладах, установах та перелік осіб на яких дія даного Порядку поширюється.
Житловою комісією Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота рішення про відмову позивачу в нарахуванні та виплаті грошової компенсації не приймалося, позовна вимога про визнання за ОСОБА_1 права на отримання грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення є такою, що не підлягає задоволенню в зв`язку з відсутністю факту порушення, невизнання або оспорювання такого права. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що визнання права особи на отримання грошової компенсації за належне їй для отримання жиле приміщення не відноситься до компетенції суду, передбачене вищевказаним Порядком та підлягає судовому захисту за умов визначених в статті 15 ЦК України.
В частині вимог позивача про зобов`язання житлової комісії Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити нарахування та виплату підполковнику запасу ОСОБА_1 грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення, відповідно до Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №728, то колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до п. 12 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 728, житлові комісії розглядають рапорти військовослужбовців (заяви, зазначені в пункті 11 цього Порядку) щодо надання компенсації та приймають рішення про її надання або відмову в наданні.
Рішення житлової комісії затверджується відповідно командирами військових частин, військовими комісарами та начальниками житлово-експлуатаційних установ (організацій), після чого в порядку, визначеному Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, Адміністрацією Держприкордонслужби, СБУ, ДСНС, Службою зовнішньої розвідки, Національною гвардією, Управлінням державної охорони, ДКА, Адміністрацією Держспецзв`язку, списки осіб, щодо яких прийнято рішення про надання компенсації, подаються на затвердження відповідно Міністрові оборони, Міністрові внутрішніх справ, Міністрові інфраструктури, Голові Держприкордонслужби, Голові ДСНС, Голові СБУ, Голові Служби зовнішньої розвідки, начальнику Управління державної охорони, командувачу Національної гвардії, Голові ДКА, Голові Держспецзв`язку.
Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, Адміністрація Держприкордонслужби, СБУ, ДСНС, Служба зовнішньої розвідки, Національна гвардія, Управління державної охорони, ДКА, Адміністрація Держспецзв`язку надає компенсацію шляхом перерахування коштів на поточний рахунок особи, що має право на її отримання, відкритий у банку, статутний капітал якого становить не менш як 10 млрд. гривень та в якому держава прямо та/або опосередковано володіє не менш як 75 відсотками статутного капіталу та/або голосів та до якого протягом останнього року Національний банк не застосовував заходів впливу у вигляді розпорядження щодо обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів операцій з високим ступенем ризику та призначення тимчасової адміністрації, за умови, що операції з відкриття, ведення і закриття зазначеного рахунка здійснюються безоплатно, проценти на залишок коштів на такому рахунку не нараховуються (пункт 13 вказаного Порядку).
Отже, як видно із чинних норм законодавства, які регулюють порядок виплати грошової компенсації, остаточне рішення про її надання та перерахування приймає саме Адміністрація Держприкордонслужби, а не житлова комісія Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ).
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч.2 ст. 48 ЦПК України).
Згідно з ст. 50 ЦПК України, позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов`язки. 
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
       Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Адміністрація Державної прикордонної служби України є третьою особою у справі, при цьому позивачем помилково визначено відповідачем по нарахуванню та виплаті грошової компенсації саме житлову комісію Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ).
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність у житлової комісії Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота правових підстав для прийняття рішення щодо виплати грошової компенсації військовослужбовцю запасу ОСОБА_1 з підстав, що у Порядку відсутня така категорія осіб, як звільнені з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту є передчасним, оскільки рішення комісією про відмову позивачу у виплаті грошової компенсації з цих підстав, або з інших підстав - не приймалось.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, викладених у мотивувальній частині даної постанови.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, судом першої інстанції прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог із неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому колегія суддів вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, однак з мотивів зазначених у даному судовому рішенні. 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Руденко Юлії Вікторівни - задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2020 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ), третя особа: Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання незаконним та скасування рішення, про визнання права на отримання грошової компенсації та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без задоволення з мотивів зазначених у постанові суду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 29 жовтня 2020 року.

Судді: