Справа № 460/762/16                                Головуючий у 1 інстанції: Карпин І.М. 
Провадження № 22-ц/811/1676/20                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.
секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 08 квітня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Яворівського районного суду Львівської області із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.
В обґрунтування заяви покликається на те, що постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року скасовано рішення Яворівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року та відмовлено у задоволенні позову прокурора Яворівського районного суду Львівської області в інтересах держави в особі Старичівської сільської ради до ОСОБА_1 про визнання недійним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку. При ухваленні постанови, Верховний Суд не вирішив питання про судові витрати, які ним фактично понесено при розгляді справи і які складаються зі сплаченого судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги. Зазначає, що відповідно до законодавства, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, ухвалив нове рішення та не вирішив питання щодо розподілу судових витрат, зазначене питання вирішується судом першої інстанції. З наведених підстав просить ухвалити додаткове рішення у справі про стягнення зі Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області на його користь усієї суми сплаченого судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 08 квітня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права. Апелянт зазначає, що нормами ст. 270 ЦПК України та роз`ясненнями, які викладені у п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що якщо з певних причин судом касаційної інстанції не перерозподілено судові витрати під час ухвалення ним власного рішення, за вибором особи додаткове рішення щодо розподілу цих витрат може ухвалити як відповідний касаційний суд, так і суд першої інстанції, відтак, на його думку, невірним є висновок суду про обов`язковість ухвалення додаткового рішення виключно судом касаційної інстанції. Вважає, що суд фактично самоусунувся від виконання своїх функцій та грубо порушив таку одну з основоположних засад цивільного процесу - відшкодування судових витрат особі, на користь якої ухвалено судове рішення. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Верховний Суд, скасувавши рішення Яворівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року, ухвалив нове рішення про відмову у позові, тому відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат вирішує суд касаційної інстанції. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2016 року позов прокурора Яворівського району Львівської області в інтересах держави в особі Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку - задоволено. Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №107902 виданого на ім`я ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1972 га. Вилучено земельну ділянку площею 0,1972 га. у громадянина ОСОБА_1 та передано її у розпорядження Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок.
Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Яворівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2016 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року скасовано. У задоволенні позову прокурора Яворівського району Львівської області в інтересах держави в особі Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку - відмовлено.
Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до якої якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правами, передбаченими ст. 88 ЦПК України. У разі, якщо з певних причин у цих випадках суд вищої інстанції не змінив рішення суду в частині розподілу судових витрат, це питання вирішується цим судом на підставі статті 220 ЦПК або судом першої інстанції, який розглянув справу, за заявою заінтересованої сторони.
З огляду на те, що ОСОБА_1 звернувся до Яворівського районного суду Львівської області із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, посилаючись на ст. 270 ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», оскільки такі спростовуються положеннями п.13 ст. 141 ЦПК України та ст. 270 ЦПК України, відповідно до яких додаткове рішення, в тому числі і щодо вирішення питання про судові витрати, може бути ухвалено судом, що ухвалив рішення.
Матеріали справи не містять заяви ОСОБА_1 до Яворівського районного суду Львівської області саме про вирішення питання судових витрат у справі, а не про ухвалення додаткового рішення суду 
За вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки Верховний Суд, скасувавши рішення Яворівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року, ухвалив нове судове рішення про відмову у позові, тому відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України саме суд касаційної інстанції вирішує питання розподілу судових витрат.
А відтак, суд першої інстанції вірно відмовив ОСОБА_1 в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 08 квітня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 22.10.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О. 

Судді: Крайник Н. П. 

Цяцяк Р. П.