Справа № 369/5199/20                                                                                  Головуючий у суді І інстанції Хрипун С.В.
Провадження № 33/824/2926/2020                                                                                                Доповідач: Капічон О.М.
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К  Р А Ї Н И
 
13 жовтня 2020 року                                                                м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Капічон О.М., за участю захисника ОСОБА_1 - адвоката Куненка С.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2020 року, щодо 
 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
 
                                                 В С Т А Н О В И В:
 
Відповідно до постанови судді, 24 квітня 2020 року о 02 годині 30 хвилин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом DaewooLanos, д.н.з.  НОМЕР_1 , на вул. Білогородська в м. Боярка, Києво-Святошинський район, Київська область, з явними ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, координації рухів), на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.  
 
На вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить, постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2020 року скасувати, а справу про адміністративне правопорушення, щодо нього, за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
 
В обґрунтування своїх вимог вказав, що висновки суду, встановлені під час судового засідання, не відповідають дійсності, оскільки в судовому засіданні, під час розгляду матеріалів адміністративної справи, апелянт пояснював, що поліцейські йому не пропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я і його відмова від проходження огляду не може підтверджуватись лише поясненнями свідків, які за телефонним викликом поліцейських прибули на місце події і підписали вже заздалегідь написані поліцейським пояснення. 
 
Апелянт вказує, що факт вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не підтверджується документами, наданими до матеріалів справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 430814 від 24 квітня 2020 року та поясненнями свідків. При цьому, оскільки він не порушував ПДР України, йому не зрозумілі причини, з яких підстав поліцейські Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області зупинили його та вимагали пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, від проходження якого, він не відмовлявся. Крім того, всупереч вимогам ст. 256 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не надано відеозапису з нагрудної камери поліцейських, який, як зазначено в протоколі, обов`язково додається. До того ж, до протоколу про адміністративне правопорушення поліцейськими не надано і направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спростовує факт його відмови від огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я та факт того, що він перебував у стані наркотичного сп`яніння. 
 
Апелянт зазначає, що відмовляючись пройти огляд на стан сп`яніння в місці зупинки транспортного засобу водій ще не вчиняє адміністративного правопорушення, а от відмова від огляду у закладі охорони здоров`я вже є окремим адміністративним правопорушенням з відповідними наслідками. Між тим, в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, що він відмовився від проведення огляду саме в закладі охорони здоров`я. До того ж, самі поліцейські не забезпечили проведення огляду в закладі охорони здоров`я, не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав, які передбачено законодавством, чим його порушили.         
 
Заслухавши доповідача, думку захисника ОСОБА_1 - адвоката Куненка С.П., який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.
 
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
 
Згідност.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не дотримався вище зазначених вимог закону та дійшов необґрунтованих висновків про наявність в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Так, виходячи із фактичних обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 430814 від 24 квітня 2020 року, 24 квітня 2020 року о 02 годині 30 хвилин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daewoo Lanos, д.н.з.  НОМЕР_1 , на вул. Білогородська в м. Боярка, Києво-Святошинський район, Київська область, з явними ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, координації рухів), на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 430814 від 24 квітня 2020 року та письмові пояснення свідків.
 
Між тим, з такими висновками суду першої інстанції неможливо погодитися, виходячи з наступного.
 
З об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
 
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, п. 2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (в подальшому Інструкція). 
 
За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння. 
 
Відповідно до п. 2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
 
Наведене дає підстави стверджувати те, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак наркотичного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан  сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.
 
Лише при наявності усіх зазначених обставин поліцейський може складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП вчинене у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
 
Суддя ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із обставин, що в своїй сукупності утворюють об`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.
 
В даному випадку, ні факту наявності у  ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, ні його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння доведено не було.
 
Так, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав та пояснив, що 24 квітня 2020 року близько 02 години 30 хвилин його зупинили працівники поліції, вирвали посвідчення з рук, ніхто  не пропонував проходити огляд на стан спяніння, протокол не читав, тільки написав, що не згоден.
 
В судовому засіданні   апеляційного суду захисник ОСОБА_1 - адвокат Куненко С.П. пояснив, що 24 квітня 2020 року о 02 годині 30 хвилин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daewoo Lanos, д.н.з.  НОМЕР_1 , на вул. Білогородська в м. Боярка, Києво-Святошинський район, Київська область та його було зупинено працівниками поліції. Під час спілкування з ОСОБА_1 працівники поліції нібито виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння. Оскільки ОСОБА_1 не перебував у стані наркотичного сп`яніння, то погоджувався пройти огляд в медичному закладі, однак працівники поліції його туди не доставили. 
 
В письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на які посилається суд першої інстанції зазначено, що вони стали свідками, як ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.  
 
Однак, дані письмові пояснення свідків не підтверджують жодним чином факту наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння.
 
При цьому, дані свідки не були допитані в суді першої інстанції, а тому неможливо стверджувати про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
 
Крім того, з метою повного та всебічного розгляду справи до апеляційного суду викликались для допиту свідки, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, однак зазначені свідки до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.Адреса місця проживання свідка  ОСОБА_2 поліцейськими зазначена не вірно / а.с.55, 57/.
 
Також апеляційним судом неодноразово направлявся запит  начальнику Києво - Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області для надання в разі здійснення відеофіксації зупинки водія ОСОБА_1 запису з нагрудної камери поліцейського, однак вказані запити залишилися без відповіді. 
 
Інші будь-які належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_1  у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.
 
Також, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до вимог ст.ст. 265-2 та 266 КУпАП за наявності підстав вважати, що особа, яка керує транспортним засобом, перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, зобов`язаний тимчасово затримати транспортний засіб та відсторонити водія від керуванням транспортним засобом.
 
З матеріалів справи вбачається, що працівники поліції, склавши щодо ОСОБА_1 протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в порушення вимог ст.ст. 265-2 та 266 КУпАП не здійснили тимчасове затримання керованого ним транспортного засобу, не відсторонили його від керування цим транспортним засобом та дозволили йому продовжувати управляти автомобілем. Вказане ставить під сумнів законність подальших дій працівників поліції, оскільки вони не узгоджуються з фактичними обставинами справи.
 
Сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП поза розумним сумнівом.
 
В силу допущених порушень судом першої інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та працівниками поліції під час складання та оформлення матеріалів, постанова про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, не може бути визнана   обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі відносно останнього, на підставі п. 1   ст. 247 КУпАП, закриттю.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, 
 
П О С Т А Н О В И В: 
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
 
Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1   ст. 247 КУпАПу зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
 
Постанова оскарженню не підлягає.

                   Суддя                                                                            О.М. Капічон