Номер провадження: 22-ц/813/4875/20 
       Номер справи місцевого суду: 501/2342/19
       Головуючий у першій інстанції Смирнов  В. В.
       Доповідач Дрішлюк А. І.
                                                               Категорія: 51

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2020 року                                                                         м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 листопада 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» третя особа: Профспілка робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ» третя особа: Головне управління Держпраці в Одеській області третя особа: Державна служба України з питань праці предмет та підстави позову: про визнання незаконним розпорядження в.о. директора порту Сєчкіна Сергія Анатолійовича від 18.07.2018 №21 «Про визначення робочого місця та оголошення простою начальнику 2 терміналу ОСОБА_1 », -         

ВСТАНОВИВ

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді першої інстанції. 
липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовною заявою до ДП «МТП «Чорноморськ» про визнання незаконним розпорядження від 18.07.2018 року № 21. Згодом уточнив свої позовні вимоги та просив суд визнати незаконним розпорядження в.о. директора порту Сєчкіна Сергія Анатолійовича від 18.07.2018 №21 «Про визначення робочого місця та оголошення простою начальнику 2 терміналу ОСОБА_1 » в частині п. 3, та скасувати, зобов`язати Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», визнати, за начальником 2 терміналу ОСОБА_1 посадовий оклад у розмірі: 22 500 гривень з 13.06.2018 року, стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», на користь ОСОБА_1 різницю не виплаченої заробітної плати в частині виплати посадового окладу: 188 101,97 грн. (сто вісімдесят вісім тисяч сто одна гривня, 97 копійок, стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморську на користь ОСОБА_1 надбавку за виконання особливо важливої роботи передбачену п.7 Додатку 2 Колдоговору у сумі: 84 375 грн. (вісімдесят чотири тисячі триста сімдесят п`ять гривень), стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморську код ЄДРПОУ 01125672 на користь ОСОБА_1 різницю не виплаченої заробітної плати в частині виплати надбавки за вислугу років передбачену Додатком 4 Колдоговору у сумі: 23 127,43 грн. (двадцять три тисячі сто двадцять сім гривень, 43 копійки), стягнути з відповідача судові витрати, які пов`язані із розглядом справи (т.1, а.с 1-25). 
29 листопада 2019 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області узадоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «МТП «Чорноморськ», треті особи - Профспілка робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ», Головне управління Держпраці в Одеській області, Державна служба України з питань праціпро визнання незаконним розпорядження в.о. директора порту Сєчкіна Сергія Анатолійовича від 18.07.2018№21 «Про визначення робочого місця та оголошення простою начальнику 2 терміналу ОСОБА_1 » в частині п. 3, та скасувати, зобов`язати Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», визнати, за начальником 2 терміналу ОСОБА_1 посадовий оклад у розмірі: 22 500 гривень з 13.06.2018 року, стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», на користь ОСОБА_1 різницю не виплаченої заробітної плати в частині виплати посадового окладу: 188 101,97 грн. (сто вісімдесят вісім тисяч сто одна гривня, 97 копійок, стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморську на користь ОСОБА_1 надбавку за виконання особливо важливої роботи передбачену п.7 Додатку 2 Колдоговору у сумі: 84 375 грн. (вісімдесят чотири тисячі триста сімдесят п`ять гривень), стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморську на користь ОСОБА_1 різницю не виплаченої заробітної плати в частині виплати надбавки за вислугу років передбачену Додатком 4 Колдоговору у сумі: 23 127,43 грн. (двадцять три тисячі сто двадцять сім гривень, 43 копійки), стягнути з відповідача судові витрати, які пов`язані із розглядом справи відмовлено (т.3, а.с 137-142).

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді апеляційної інстанції. 
02 січня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 29 листопада 2019 року. Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, таким, що не відповідає нормам процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Як зазначає апелянт, судом не було здійснено будь-яких дій для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті. Судом не було розглянуто ряд клопотань та заяв, які були подані до суду першої інстанції. Судом не було визначено обставин справи, які підлягають встановленню, та не зібрав відповідних доказів, не визначив порядку розгляду справи, не вчинив інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного та неупередженого розгляду справи по суті. Також на думку апелянта, судом було допущено помилку в резолютивній частині ухвали від 19.09.2019 року, котра призвела до закриття підготовчого провадження, а в подальшому без з`ясування усіх обставин справи, призвела до винесення судом першої інстанції незаконного рішення по даній справі. Судом було проігноровано невиконання Відповідачем ухвали суду від 15.08.2019 року та не застосував до нього заходів процесуального примусу. Також вбачається, що судом відбулося порушення норм, які регулюють порядок збирання доказів, порядок проведення процесуальних дій та порядок оформлення процесуальних документів. На думку апелянта, судом не було враховано той факт, що посада начальника терміналу/комплексу не може бути іменною, підвищення лише одного посадового окладу із шести начальників ДП «МТП «Чорноморськ» є грубим порушенням трудового Законодавства України. При цьому, з матеріалів справи видно, що Відповідачем підвищений посадового окладу Позивачу після його поновлення на роботі, відповідно до наказу від 13.06.2018 року №312 не виплачувався, а про зміни в оплаті праці Відповідач належним чином не проінформував Позивача. Відповідно до вище вказаного, судом було порушено норми Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому ОСОБА_1 просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29.11.2019 року (т. 3, а.с. 147-167).
06.02.2020 року до апеляційного суду надійшли додаткові пояснення від ОСОБА_1 , в яких апелянт виклав фактичні обставини справи та пояснив свою правову позицію по суті спору. 
16.03.2020 року апелянт подав до суду клопотання про витребування доказів, а саме виписку зі штатного розпису відповідача станом на 13.06.2018 року та станом на 19.09.2019 року із зазначенням розміру посадового окладу відносно посади начальника 1-го - 5-го терміналів, положення про оплату праці та преміювання працівників, схему посадових окладів за 2017-2019 рр. та наказ директора порту від 18.10.2017 року № 595-О про зміни штатного розпису.
15.04.2020 року відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача. В своєму відзиві відповідач зазначив, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права та норм матеріального права судом першої інстанції, що призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
В судовому засіданні 10.09.2020 року протокольною ухвалою було задоволено клопотання позивача-апелянта та витребувані докази у відповідача. 
Судові засідання в справі відкладались за клопотаннями сторін. 
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам. 
В судовому засіданні апелянт просив апеляційну скаргу задовольнити. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Представник Держпраці залишив вирішення питання на розсуд суду. 

Позиція апеляційного суду по справі.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, які з`явились, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем причини пропуску процесуального строку для оскарження розпорядження № 21 від 18.07.2018 року та надані докази на підтвердження вказаних обставин не дають підстав для визнання їх поважними, оскільки позивачем не зазначено обставини, які перешкоджали йому звернутись одночасно з вимогами щодо визнання розпорядження незаконним одразу до суду та до ГУ Держпраці або принаймні одразу після отримання відповіді ГУ Держпраці в Одеській області від 27.09.2018 р. № 15-С- 1574/03-13-8646. Щодо оголошення простою позивачу суд першої інстанції зазначив, що у даному випадку, внаслідок передачі майна 2 терміналу Порту до ТОВ «ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН» на підставі Акту приймання-передавання майна від 14.06.2018 року оголошення простою позивачу було викликане саме відсутністю технічних умов, необхідних для виконання роботи - відсутністю майна, яке використовувалось у роботі 2 терміналу Порту. Тому, враховуючи процес передачі майна 2 терміналу Орендарю з 14.06.2018 року та поновлення Позивача на роботі за рішенням суду після передачі майна 2 терміналу - 13.07.2018 року, а також ліквідацію структурного підрозділу «2 термінал» з 01.09.2018 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що розпорядження № 21 від 18.07.2019 року є абсолютно законним, а підстави для його скасування відсутні. Щодо позовної вимоги про поновлення позивачу розміру умов трудового договору з оплатою праці згідно штатного розпису у розмірі 41777.00 грн, суд дійшов висновку, що зазначене вимагає фактично втручання суду у внутрішню господарську діяльність Порту, що з огляду на положення ст. 64 Господарського кодексу та ст. 19 Конституції України є незаконним та недопустимим. Тому суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.
Фактичні обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції з липня 1994 року позивач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі - ДП «МТП «Чорноморськ»), про що свідчить запис у трудовій книжці серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 32-33). Наказом начальника порту від 11.03.2013 №133-о, позивача було переведено на посаду начальника 2 терміналу ДП «МТП «Чорноморск» (т.1, а.с. 36).
10 квітня 2017 року наказом №182-к директором ДП «МТП «Чорноморськ» ОСОБА_2 позивача було звільнено з підприємства за п. 3 ст. 40 КЗпП України (т.1, а.с. 34). Разом з тим позивач був поновлений на посаді рішенням Іллічівського міського суду Одеської області 12 червня 2018 року, яким наказ директора ДП «МТП «Чорноморськ»  ОСОБА_2  від 10.04.2017 року № 182-к визнано незаконним та скасовано (цивільна справа №501/768/17) (т.1, а.с. 38-39).
13.06.2018 року позивач звернувся із заявою до керівництва ДП «МТП «Чорноморськ» з вимогою поновити його негайно на посаді начальника 2 терміналу згідно з рішенням суду від 12.06.2018 року та допустити на робоче місце (т.1, а.с. 40)
14.06.2018 року позивач звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області із заявою про видачу виконавчого листа по цивільній справі №501/768/17 (т.1. а.с. 42)
18.06.2018 року позивач звернувся до ЧМВ ГТУЮ в Одеській області із заявою про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання рішення суду по справі №501/768/17 (т.1, а.с. 43), а 19.06.2018 року головним державним виконавцем ЧМВ ГТУЮ в Одеській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП №56630472) (т.1, а.с. 44-45)
25.06.2018 року позивач повторно звернувся до керівництва ДП «МТП «Чорноморськ» із заявою та вимогою видати наказ яким поновити його негайно на посаді начальника 2 терміналу згідно з рішенням суду від 12.06.2018 року та допустити на робоче місце (додається до позову) (т.1, а.с. 41).
06.07.2018 року позивач звернувся із заявою на ім`я начальника ЧМВ ГТУЮ в Одеській області про невиконання відповідачем рішення суду від 12.06.2018 року по справі № 501/768/17 (ВП № 56630472) (т.1, а.с. 46). Листом від 05.07.2018 року № 1П/11.2-11 за підписом начальника служби управління персоналом (далі-СУП)  ОСОБА_3 , позивача було повідомлено про видання керівництвом ДП «МТП «Чорноморськ» наказу № 312 від 13.06.2018 «Про поновлення на роботі  ОСОБА_1 » та запропоновано у стислий термін прибути до відділу кадрів порту (т.1, а.с. 47-48).
13.07.2018 року позивача було ознайомлено з наказом від 13.06.2018 року № 312 про поновлення на роботі. Ознайомившись зі змістом наказу позивач не погодився з ним, про що власноручно зробив запис та надав заперечення до наказу (т.1, а.с.48).
13.07.2018 року позивач ознайомився з розпорядженням від 13.06.2018 року № 16 «Про визначення робочого місця» за підписом тимчасово виконуючого обов`язки директора порту ОСОБА_4 . Після ознайомлення зі змістом розпорядження від 13.06.2018 року № 16, позивачем було зроблено запис, що він не згоден з розпорядженням та додано заперечення до нього (т.1, а.с. 49).
16.07.2018 року позивачем було надіслано письмову заяву (Вх.№5216) на ім`я начальника СУП ОСОБА_3, з вимогою ознайомити позивача з наказом про звільнення за п.6 ст.40 КЗпП України працівника який до поновлення позивача, виконував обов`язки керівника 2 терміналу, а також ознайомити його зі Штатним розписом структурного підрозділу 2 терміналу та з його посадовим окладом і доплатами відповідно до умов Колдоговору та Галузевої угоди (т.1, а.с. 52).
Службовим листом від 16.07.2018 року №122/11.2-11 ознайомлено позивача з його посадовим окладом, який складає: 11673 грн (середньогодинною тарифною ставкою: 70 гривень 32 копійки) (т.1, а.с. 54).
Щодо незаконності п. 3 розпорядження № 21 від 18.07.2018 року
Як вбачається з матеріалів справи потужності структурного підрозділу «2 термінал» з 14.06.2018 року було фактично передано у користування TOB «ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН» в оренду на підставі за договором оренди укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Одеській області та ТОВ «ЄВРОШАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН», зареєстрованого в реєстрі за № 1401, та підписання Акту приймання-передавання державного нерухомого майна, що обліковується на балансі ДП «МТП «Чорноморськ» від 14.06.2018 року (т.2, а.с. 13-17, 18-19).
За обставинами даної справи, про що зазначав суд першої інстанції в своєму рішенні, згідно довідки ДП «МТП «Чорноморськ» від 12.09.2017 року № 854 розмір середньої заробітної плати позивача у квітні 2017 року (на момент звільнення з роботи) складав 14286,5 грн. з середньогодинною заробітною платою: 85 гривень 45 копійок (т.1, а.с. 170).
Службовим листом від 16.07.2018 року №122/11.2-11 ознайомлено позивача з його посадовим окладом, який складає: 11673 грн (середньогодинною тарифною ставкою: 70 гривень 32 копійки) (т.1, а.с. 54).
Розпорядженням від 18.07.2018 року № 21 «Про визначення робочого місця та оголошення простою начальнику 2 терміналу ОСОБА_1 », позивачу було визначено нове робоче місце та оголошено простій не з вини працівника з оплатою 100 % годинної тарифної ставки.Позивач ознайомився з наказом 19.07.2018 року, однак не погодився з ним (т.1, а.с.51).
Отже, 18.07.2018 року ОСОБА_1 - начальнику 2 Терміналу було оголошено простій не з вини працівника в зв`язку з реалізацією наказу від 20.06.2018 року № 327 «Про зміни в організації виробництва і праці» про що зазначено в розпорядженні від 18.07.2018 року (т. 1, а.с. 51).
Відповідно до штатного розпису 2 Терміналу від 01.04.2018 року Начальник терміналу, код класифікації професії 1226,2 має місячний оклад в розмірі 11673 грн з середньогодинною тарифною ставкою: 70,32 грн (т. 2, а.с. 188). Вказані відомості узгоджуються з заробітною платою, з розміром якої позивача було ознайомлено в службовому листі від 16.07.2018 року (т.1, а.с. 54).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний штатний розпис 2 терміналу від 01.04.2018 року, який діяв на підприємстві на момент поновлення позивача на посаді та оголошення йому простою, не обмежується лише посадою начальника термінала, а містить ряд інших посад, які, відповідно до цього розпису, забезпечують функціонування 2 терміналу. Зокрема штатний розпис включає 3 посади в розділі керівники терміналу, посади фахівців-службовців, докерів-механізаторів з відрядною оплатою праці та з почасовою (погодинною) оплатою праці окремо, робітників з ремонту та обслуговування ВЗП, працівників господарсько-побутового обслуговування, робітників, що в підсумку складає кількість працівників 246, середньоміс. тариф.фонд 1640042,1, міс.фонд доплат 12487,0 (т. 2, а.с. 188-194).
Як зауважив відповідач в своєму відзиві на позовну заяву, оголошення простою позивачу було викликано саме відсутністю технічних умов для виконання роботи - відсутністю майна, яке використовувалось у роботі 2 терміналу Порту. 
Разом з тим, будь-яких доказів, на підтвердження того, що іншим працівникам вказаного підприємства, в тому числі й тим, які безпосередньо займалися виробничою діяльністю, був оголошений простій не з вини працівника відповідач до суду не надав.
Крім того, простій позивачу було оголошено з 18.07.2018 року, тоді як Наказом № 408 від 10.08.2018 року «Про передачу майна 2-го терміналу на інші підрозділи порту», серед іншого, визначено начальнику 2-го терміналу забезпечити підготовку матеріально-відповідальними особами актів прийому-передачі майна (за типовою формою № ОЗ-1) (т. 1, а.с. 211). Отже, логічно припустити, що на дату видання вказаного наказу майно на балансі 2-го терміналу було наявне та начальник терміналу здійснював свої посадові обов`язки, що фактично суперечить позиції відповідача за обставинами справи. 
Одночасно, апеляційний суд зауважує, що в матеріалах справи міститься лист Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», адресований ОСОБА_1 , в якому повідомлено, що в період з 13.07.2018 року по 18.07.2017 року біля причалу № 5 ІФ ДП «АМПУ» було прийнято судно під обробку до причалу. Також відповідачу надали інформацію щодо планів роботи морського порту (Іллічівськ) Чорноморськ в період з 13.07.2018 року по 22.07.2018 року (т. 1, а.с. 174, 175-176, 177-178). Крім того, у відповідь на лист позивача ДП «АМПУ» надали інформацію щодо обробки залізничного рухомого складу (проведення вантажно-розвантажувальних робіт) поштовим оператором ДП «МТП «Чорноморськ»(другий термінал) у період з 18.07.2018 року по 31.08.2018 року (т. 1, а.с. 179, 180-183). Апеляційний суд зауважує, що відповідач в своєму відзиві на позов зазначив, що вказані роботи були виконані виключно ТОВ «ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН», разом з тим доказів на підтвердження вказаного відповідач не надав.
Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.
Апеляційний суд вважає, що за обставинами даної справи відповідач порушив процедуру оголошення простою позивачу, оскільки умови простою, передбачені ст. 34 КЗпП України, були відсутні, принаймні на момент видання розпорядження від 18.07.2018 року. Отже вказані обставини виключають наявність підстав для оголошення простою начальнику 2 терміналу, в зв`язку з чим апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу позивача в цій частині та задовольняє позовні вимоги про визнання незаконним та скасування п. 3 розпорядження № 21 від 18.07.2018 року (постанова КЦС ВС від 30.01.2019 року справа № 210/5853/16).
За змістом статті 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.
Стаття 43 Конституції України встановлює, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом
За положеннями ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Відповідно до п. 3 Колективного договору заробітна плата складається з основної та додаткової, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Відповідно до пп. 3.3.4 адміністрація зобов`язується нараховувати доплати та надбавки до тарифних ставок та посадових окладів робітників порту відповідно до Додатку № 2. Відповідно до п. 3.3.7 адміністрація зобов`язується виплачувати працівниками порту винагороду за стаж роботи та за підсумками робіт за рік відповідно до Додатків № 4,5 (т. 1, а.с. 88-92). Галузева угода визначає обов`язок роботодавця щодо оплати та нормування праці та компенсаційних виплат (т. 1, а.с. 104-110).
За наведених вище обставин, оскільки розпорядження № 21 в п. 3 стосовно оголошення позивачу простою підлягає скасуванню, необхідно здійснити виплату позивачу заробітної плати у відповідності до законодавчих вимог, а також порядку та в обсязі, встановлених умовами Колективного договору та Галузевої угоди.
Щодо строку на звернення до суду.
Як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до Державної служби з питань праці з листом-скаргою щодо проведення перевірки дотриманням ДМ «МТП «Чорноморськ» законодавства України про працю, на підставі чого 04.10.2018 року інспектором праці Славич Л.А. був складений акт № ОД916/844/АВ, яким не було встановлено порушень відповідачем законодавства про працю (т. 2, а.с. 28-45). Відомості щодо отримання копії примірника вказаного акту позивачем в матеріалах справи відсутні. 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивач повторно звертався до Головного управління Держпраці в Одеській області, за результатами чого інспекторами були складені акти від 07.05.2019 року та 11.05.2019 року про неможливість проведення інспекційного відвідування у зв`язку з ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (т. 1, а.с. 237-239,242-246). На підставі вказаного акту перший заступник начальника Головного управління Держпраці в Одеській області виніс постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ОД620/1589/НП/СП-ФС від 30.05.2019 року (т. 1, а.с. 248-255). 
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.1992року «Про практику розгляду судами трудових спорів», а саме в 4 встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов`язки сторін.
Отже, для трудових спорів встановлений спеціальний строк позовної давності на звернення до суду терміном в 3 місяці. Разом з тим, суд, вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог має дослідити причини пропуску такого строку та перевірити їх на поважність/неповажність.
Доступ до суду не повинен обмежуватися, навіть за тих умов, якщо формально був допущений пропуск строку на звернення до суду з відповідними вимогами. 
Саме на суд покладається обов`язок перевірити чи дійсно мало місце порушення прав та законних інтересів особи, яка звернулась до суду за захистом своїх прав.
При цьому, якщо судом встановлені явно неправомірні дії відповідача суд, з врахуванням конкретних обставин справи та особливостей спірних правовідносин, має право задовольнити клопотання особи та поновити їй строк звернення до суду з відповідними позовними вимогами. 
Як було встановлено за обставинами даної справи роботодавець, видаючи наказ про оголошення простою ОСОБА_1 належним чином не обґрунтував своє рішення, обмежившись лише посиланням на укладення договору оренди та передачею майна орендарю, що зумовило необхідність оголошення позивачу простою не з вини працівника. При цьому, будь-яких доказів, на підтвердження того, що іншим працівникам вказаного підприємства, в тому числі й тим, які безпосередньо займалися виробничою діяльністю, був оголошений простій не з вини працівника відповідач до суду не надав. В зв`язку з наведеним та як було вище встановлено підстави для оголошення позивачу простою, принаймні на момент прийняття відповідного розпорядження, були відсутні.
Як зауважував ЄСПЛ в справі Мушта проти України право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.
Отже, визначальним аспектом при вирішенні справи є саме встановлення сутності матеріально-правової вимоги позивача, тобто дійсний зміст його позовних вимог. За обставинами даної справи позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення на його користь заробітної плати, яка не була йому виплачена в належному розмірі в зв`язку з неправомірними діями відповідача. Отже, в даній справі суть вимог позивача полягає саме в здійсненні виплати йому заробітної плати.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Як зазначив Конституційний суд України в рішенні № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року (щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу, статей 1, 12 Закону стосовно того, чи охоплює поняття «належна працівнику заробітна плата» усі виплати, на які працівник має право, зокрема й за час простою, що мав місце не з вини працівника, та чи обмежується строком позовної давності звернення до суду з позовом про стягнення такої заробітної плати залежно від її нарахування роботодавцем) під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Отже, враховуючи наведене в сукупності, оскільки підстави для оголошення позивачу простою, принаймні на момент прийняття відповідного розпорядження, були відсутні, що свідчить про незаконність оскаржуваного розпорядження у відповідній частині, приймаючи до уваги те, що позивач висловив свою незгоду з прийнятим розпорядженням та застосовував альтернативні способи захисту своїх прав (звернення до компетентних органів), що вбачається з матеріалів справи, зважаючи на сутність матеріально-правових вимог позивача, апеляційний суд прийшов до висновку про поновлення позивачу строку на звернення до суду з відповідними вимогами. 
Щодо інших доводів апеляційної скарги
Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по суті заявлених позовних вимог у вступній частині рішення зазначив позовні вимоги в уточненій редакції, однак в мотивувальній частині здійснив оцінку позовних вимог в первісній редакції, за якою позивач просив встановити йому посадовий оклад в розмірі 41777 грн, залишивши поза увагою оцінку позовних вимог щодо встановлення посадового окладу в розмірі 22 500 грн. Апеляційний суд звертає увагу на те, що докази, на підтвердження існування обставин, на підставі яких позивач просить суд встановити йому посадовий оклад в заявленому розмірі, в матеріалах справи не містяться та сторонами до суду не подавались.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що будь-яке судове рішення повинно бути направлено на настання відповідних юридичних наслідків - процесуальних або матеріальних (за наявними доказами задовольнити вимоги або ж відмовити в їх задоволенні належним чином вмотивувавши таке рішення). При цьому, судове рішення не повинно бути ілюзорним, тобто суд повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами ухвалюючи відповідне рішення. Сторона, звертаючись до суду з відповідними вимогами, повинна чітко дотримуватися основних засад судочинства, враховуючи специфіку відповідного процесу, виконувати свої обов`язки та користуватися наданими їй процесуальними правами не допускаючи при цьому зловживання ними (ст.ст. 1-2, 11-13 ЦПК України). Апеляційний суд зауважує, що цивільний процес має змагальний характер, а тому на сторону покладається відповідний набір процесуальних обов`язків, в тому числі щодо надання необхідних доказів стосовно спірного питання, якщо вона, звісно, дійсно прагне задоволення своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).
Одночасно, в контексті оцінки заявлених позовних вимог в уточненій редакції, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. 
При цьому, як влучно зауважував суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні згідно положень КЗпП України трудовий договір - двостороння угода між роботодавцем та працівником щодо істотних умов праці, зміна яких в односторонньому порядку не допускається. У даному випадку Порт, як роботодавець, має потребу у кваліфікованих працівниках, при цьому враховуючи свій фінансовий стан, роботодавець самостійно визначає рівень заробітної плати, яку він готовий віддавати в обмін за виконану працівником роботу або надану відповідну послугу. При цьому виключно від волевиявлення найманого працівника залежить чи погоджуватись на запропоновані умови праці, чи ні. Отже, звернення до суду з позовною вимогою про поновлення умов праці з посадовим окладом, який позивач визначає самостійно, є втручанням у внутрішню господарську діяльність підприємства, що прямо заборонено ст. 19 Конституції України та ст.64 ГК України. Апеляційний суд зауважує, що захист прав особи здійснюється в порядку та виключено на підставах, встановлених законом. 
Щодо інших доводів апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що апелянту був наданий гарантований доступ до суду апеляційної інстанції, а оскаржуване рішення суду було переглянуте в межах доводів апеляційної скарги. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Інші доводи апелянта зводяться до формальних зауважень, носять характер припущень, не підтверджуються відповідними належними доказами та не впливають на вирішення спору по суті, а тому відхиляються апеляційним судом.
Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд, на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 листопада 2019 року - скасувати. Постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково. 
Зобов`язати Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 відповідно до умов колективного договору та галузевої угоди. 
Визнати незаконним розпорядження в.о. директора порту Сєчкіна Сергія Анатолійовича від 18.07.2018 №21 «Про визначення робочого місця та оголошення простою начальнику 2 терміналу ОСОБА_1 в частині п. 3 та скасувати. 
В іншій частині позову позовні вимоги залишити без задоволення. 

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду                                        А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2020 року

Суддя Одеського апеляційного суду                        А.І. Дрішлюк