ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 592/4591/17, адміністративне провадження № К/9901/22493/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Стародуба О.П., 
суддів - Єзеров А.А.  Кравчука В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.06.2017р. (суддя - Костенко В.Г.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017р. (судді - Зеленський В.В., П`янова Я.В., Чалий І.С.) у справі за позовом ОСОБА_1   до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про  визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати неправомірними дії відповідача щодо не врахування, при перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі,  стажу роботи на посаді слідчого прокуратури Путивльського району Сумської області;
зобов`язати відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з моменту призначення з 03.06.2013р. із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді 8 років 11 місяців 17 днів стажу, який складається з календарного періоду проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 04.05.1972р. по 28.05.1974р., половини строку навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1975р. по 01.07.1979р., стажу роботи на посаді слідчого прокуратури Путивльського району Сумської області з 30.04.1980р. по 23.04.1985р., що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суми суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;
зобов`язати відповідача призначити, судді у відставці, починаючи з 03.06.2013р., щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків від суми суддівської винагороди на посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 03.06.2011р. здійснити перерахунок довічного грошового утримання з розміру 82 % на  90 %.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 06.08.2011р. він перебуває на обліку  в Сумському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати за стаж на посаді судді, який складається з  посади судді 21 рік 4 місяці 1 день, слідчого прокуратури 4 роки 11 місяців 24 дні,  періоду проходження строкової військової служби 2 роки 25 днів. При звернені про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку з зростанням суддівської винагороди працюючого судді, відповідачем не враховано весь стаж роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного грошового утримання судді, а саме: періоду проходження строкової військової служби, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, періоду роботи на посаді слідчого прокуратури.
Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.06.2017р., яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017р., позов задоволено.
Визнано протиправними дії відповідача, щодо не врахування, при перерахунку розміру довічного грошового утримання судді у відставці, до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи на посаді слідчого прокуратури Путивльського району Сумської області.
Зобов`язано з 25.10.2016 р. провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із врахуванням стажу роботи на посаді судді ще 8 років 11 місяців 17 днів стажу, який складається з календарного періоду проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 04.05.1972 р. по 28.05.1974 р., половини строку навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1975 р. по 01.07.1979 р., роботи на посаді слідчого прокуратури Путивльського району Сумської області з 30.04.1980 р. по 23.04.1985 р., у розмірі 90 відсотків від суми суддівської винагороди на посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, здійснити перерахунок довічного грошового утримання з розміру 82 відсотків до 90 відсотків.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача 640 грн. в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат.
З ухваленими у справі рішеннями судів першої та  апеляційної інстанцій не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що відповідно до вимог пункту 5 прикінцевих положень  Закону  України від 02.03.2015р. №213-VIII  «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України  щодо пенсійного забезпечення»,  пенсії  в порядку та на умовах, визначених  Законом України «Про прокуратуру» не призначаються, а раніше призначені пенсії не переховуються.
У відзиві на касаційну скаргу, позивач, зазначив, що вона є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
В ході розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач  з 04.05.1972р. по 28.05.1974р. проходив строкову військову службу в Збройних Силах СРСР, з 01.09.1975р. по 01.07.1979р. навчався в Харківському юридичному інститут, з 30.04.1980р. по 23.041985р. працював на посаді слідчого прокуратури Путивльського району Сумської області, з 06.04.1990р. по 16.03.1998р. на посаді судді Путивльського районного суду Сумської області, з 17.03.1998р. по 05.08.2011р.  суддею апеляційного суду Сумської області.
Постановою Верховної Ради України №3625-VI від  07.07.2011р.  звільнений з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. 
З 06.08.2011р. перебуває на обліку  в Сумському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати за стаж на посаді судді, який складається з  посади судді 21 рік 4 місяці 1 день, слідчого прокуратури 4 роки 11 місяців 24 дні,  періоду проходження строкової військової служби 2 роки 25 днів.
У квітні 2017 року під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку із збільшенням розміру суддівської винагороди працюючого судді, відповідачем визначено довічне грошове утримання позивача в розмірі 82% суддівської винагороди.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій, виходили з того, що на підставі законодавства, чинного на час призначення позивача на посаду судді, періоди роботи позивача на посаді слідчого прокуратури,  період проходження строкової військової служби, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та в сукупності зі стажем роботи на посаді судді давали право на призначення позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди та враховувались при здійсненні перерахунку у зв`язку із зростанням суддівської винагороди працюючого судді.
З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи, а мотиви та доводи наведені у касаційній скарзі, висновки апеляційного суду не спростовують і є безпідставними з наступних підстав.
Так, відповідно до пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України, статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.
За правилами частини першої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.
Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в редакції чинній до 28.03.2015р.), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992р. №2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон №2862-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді.
Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді більше 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді більше 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
В ході розгляду справи  судами встановлено,  факт роботи  позивача у спірні періоди на посаді слідчого прокуратури Путивльського району Сумської області, період проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР,  половини строку навчання в Харківському юридичному інституті.
Оскільки станом на час призначення позивача суддею такі періоди підлягали зарахуванню до суддівського стажу,  а тому суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про  їх зарахування до стажу позивача, який дає право на призначення довічного грошового утримання і прийняли рішення про задоволення позовних вимог.
Посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на прикінцеві положення пункту 5  Закону  України від 02.03.2015р. №213-VIII  «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України  щодо пенсійного забезпечення», яким скасовуються норми щодо призначення та перерахунку пенсії за Законом України «Про прокуратуру» є безпідставними, оскільки позивачу призначено довічне грошове утримання за нормами Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
Також безпідставними є посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права в частині стягнення судових  витрат, оскільки за правилами частини 1 статті  139 КАС України судові витрати, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Питання застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах вже вирішувалось Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10.04.2019р. у справі №554/3414/17, 18.06.2020р. у справі №498/337/17, та інших і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від висловлених у ній висновків.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених    статтею 341    цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустили, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області залишити без задоволення, а постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.06.2017р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017р. - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:          
                                                                      
О.П. Стародуб          
                              
А.А. Єзеров

В.М. Кравчук