ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 520/9817/19
адміністративне провадження № К/9901/10218/20
Верховний Суд у складі колегії суддів        Касаційного адміністративного суду :
головуючої судді - Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу    Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН"
на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року (суддя Зінченко А.В.)
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2020 року (головуючий суддя: Мельнікова Л.В., судді: Рєзнікова С.С., Калитка О.М.)
у справі позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН" 
до    Державної податкової служби України
про    визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,
ВСТАНОВИВ
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН" (надалі також - Позивач, скаржник) звернулось до суду з позовом про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації Державної податкової служби України (надалі також - Відповідач) від 28 серпня 2019 року №4020/6/99-99-13-02-03-15/ІПК.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2020 року, позов задоволено.
Позивачем до суду першої інстанції подано заяву про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН» витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 72261,00 грн.
Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2020 року, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України на користь ТОВ «ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН» витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою у розмірі 30000,00 грн, в іншій частині заяви відмовлено.
2. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ОСКАРЖУВАНОЇ ПОСТАНОВИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Залишаючи без змін додаткове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви Позивача виходячи з того, що витрати на правничу допомогу у сумі 30000,00 грн є співмірними із складністю цієї справи, наданими адвокатом обсягу послуг у суді першої інстанції, затраченим ним часом на надання таких послуг та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
3. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
У касаційній скарзі Позивач вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при ухваленні додаткової постанови щодо розподілу судових витрат у справі та неправильне застосування норм матеріального права. Просить Суд скасувати постанову суду апеляційної інстанції від 5 березня 2020 року повністю та додаткове рішення суду першої інстанції від 15 січня 2020 року в частині відмови в задоволенні заяви Позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової службі України судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 42261,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН» витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою в розмірі 42261,00 грн.
4. ОБҐРУНТУВАННЯ ЗАЯВИ ПРО ВІДШКОДУВАННЯ ВИТРАТ НА ПРОФЕСІЙНУ ПРАВНИЧУ ДОПОМОГУ ТА ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ЇХ ПОНЕСЕННЯ.
Суди попередніх інстанцій встановили, що професійна правнича допомога у даній справі надавалася відповідно до Договору №АО-1/2018 про надання правової (правничої) допомоги від 5 листопада 2018 року між ТОВ «ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН» (Клієнтом) та Адвокатським об`єднанням «ЛЕДЖІТ» (надалі також - Договір №АО-1/2018 від 5 листопада 2018 року).
Згідно з підпунктом 1.1.1. пункту 1.1. Договору №АО-1/2018 від 5 листопада 2018 року на умовах, визначених цим Договором, Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати Клієнтові комплексну правову (правничу) допомогу з усіх питань юридичного супроводження поточної господарської діяльності Клієнта, зокрема, але не виключно, наданням наступних видів правової допомоги та професійної правничої допомоги (далі - правова допомога): представництво та захист інтересів Клієнта у судових справах, які розглядаються в порядку господарського, цивільного, адміністративного та конституційного судочинства.
Положеннями пункту 2.6. Договору встановлено, що правова допомога, передбачена підпунктом 1.1.1. пункту 1.1. цього Договору, надається Клієнтові на підставі погодженого Сторонами письмового доручення. Сторони досягли домовленості, що стосовно кожної судової справи, яка розглядається в порядку господарського, цивільного, адміністративного або конституційного судочинства, та стосовно кожної стадії судового провадження (розгляд справи в суді першої інстанції в порядку позовного, наказного, окремого або іншого провадження, перегляд судових рішень в порядку апеляційного або касаційного провадження тощо) складається окреме письмове доручення. Вимоги до змісту доручення на ведення справи у суді встановлюються положеннями пункту 2.7. цього Договору. Письмове доручення є невід`ємною частиною цього Договору з моменту його погодження та підписання Сторонами.
У Додатку №1 до вказаного Договору сторони узгодили ставки погодинної оплати  Адвокатського об`єднання «ЛЕДЖІТ».
Згідно з Додатковою угодою №1 від 30 квітня 2019 року до Договору №АО-1/2018 від 5 листопада 2018 року сторони домовились, що починаючи з 1 червня 2019 року для цілей розрахунку розміру гонорару за Договором №АО-1/2018 від 5 листопада 2018 року сторони застосовують ставки погодинної оплати, визначені Додатком у редакції, що затверджена цією Додатковою угодою, а також погодили визначення розміру гонорару за дії адвокатського об`єднання, вчинені до 1 червня 2019 року, за ставками, що діяли до цієї дати.
У пункті 5.2 Договору №АО-1/2018 від 5 листопада 2018 року визначено, що за надання правової допомоги, передбаченої підпунктом 1.1.1. пункту 1.1. цього Договору, Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі, що розраховується виходячи із обсягу фактично наданих Адвокатським об`єднанням видів правової допомоги (далі також «послуги») та ставок погодинної оплати, визначених відповідним письмовим дорученням. Клієнт погоджує розмір ставок погодинної оплати у відповідному письмовому дорученні з урахуванням того, що розмір витрат на оплату послуг Адвоката є співмірним із: складністю справи та послуг, які надаватимуться Адвокатом в рамках погодженого письмового доручення; ціною позову та / або значенням справи для Клієнта, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію Клієнта, публічним інтересом до справи тощо.
Додатковою угодою №2 від 22 липня 2019 року до Договору №АО-1/2018 від 5 листопада 2018 року сторони погодили порядок складання документів у формі електронного документа.
У Додатковій угоді №3 від 1 листопада 2019 року до Договору №АО-1/2018 від 5 листопада 2018 року сторони досягли домовленості уточнити види правової допомоги, а також викласти пункт 4.8 Договору у новій редакції (щодо стягнення на користь Клієнта витрат на професійну правничу допомогу за згодою Клієнта у письмовому дорученні), пункт 5.7 (щодо сплати гонорару виходячи з обсягу фактично наданих послуг та ставок погодинної оплати) та пункт 5.10 (здійснення за домовленістю попередньої виплати частини гонорару).
На виконання вказаного Договору 10 вересня 2019 року між ТОВ «ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН» та Адвокатським об`єднанням «ЛЕДЖІТ» було складено Доручення на надання правової допомоги №19 (надалі також - Письмове доручення) у справі про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації Державної податкової служби України від 28 серпня 2019 року № 4020/6/99-99-13-02-03-15/ІПК.
Адвокатом, відповідальним за виконання Письмового доручення, призначено Шимка Федора Анатолійовича (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №1908, видане на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області від 17 жовтня 2017 року №14), що, зокрема, підтверджується Ордером на надання правової допомоги від 21 жовтня 2019 року серії ВІ №1003423. 
На підставі Рахунку Адвокатського об`єднання «ЛЕДЖІТ» №47/АО-1 від 1 листопада 2019 року  Позивачем була перерахована попередня оплата частини гонорару згідно з Письмовим дорученням у розмірі 30000,00 грн, що підтверджується Платіжним дорученням №3631 від 4 листопада 2019 року.
Після винесення рішення судом першої інстанції у цій справі сторонами було підписано Акт №25/АО-1/2018-Д19 приймання-передачі наданої правової та професійної правничої допомоги від 11 грудня 2019 року.
За змістом вказаного Акту Адвокатським об`єднанням «ЛЕДЖІТ» була надана правова та професійна правнича допомога, вартість якої складає 72261,00 грн (сімдесят дві тисячі двісті шістдесят одна гривня 00 коп.). На надання правової допомоги Адвокатським об`єднанням «ЛЕДЖІТ» було витрачено загалом 16 годин 31 хвилина.
Невід`ємною частиною Акту є Звіт про надання правової та професійної правничої допомоги від 11 грудня 2019 року, який, зокрема, містить наступні відомості: детальний опис наданої правової та професійної правничої допомоги; відповідальний адвокат - Шимко Ф.А.; витрачений час (години та хвилини) на надання кожної послуги (виконання роботи); вартість кожної послуги (роботи); підписи відповідального адвоката, Керуючого партнера, Головного бухгалтера Адвокатського об`єднання «ЛЕДЖІТ» та Директора ТОВ «ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН».
На підставі Рахунку №51/АО-1 від 11 грудня 2019 року Позивачем перераховано гонорар за надання правової (правничої) допомоги згідно з Письмовим дорученням у розмірі 42261,00 грн (сорок дві тисячі двісті шістдесят одна гривня 00 коп.), що підтверджується платіжним дорученням №4148 від 12 грудня 2019 року.
5. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
У касаційній скарзі скаржник вказує, що понесені витрати на правничу допомогу суду підтверджено належними доказами, в тому числі детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Всупереч цьому суд першої інстанції без належних на те підстав застосував критерій співмірності безпідставно зменшивши заявлену Позивачем до відшкодування суму фактично понесених витрат на правову допомогу. Суд апеляційної інстанції вказану помилку не виправив. 
При цьому суди не обґрунтували, в чому полягає необґрунтованість сум, заявлених Позивачем до відшкодування за надання послуг та виконання робіт з правової допомоги, на предмет їх розміру; як і не зазначили, які саме докази, надані Позивачем, відхилені та мотиви їх відхилення.
Наголошує на співмірності понесених витрат складності справи та акцентує увагу на її значенні для Позивача в аспекті співвідношення податкових донарахувань з огляду на висновки оскарженої індивідуальної податкової консультації, та фактично понесеними витратами на правничу допомогу.
Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.  
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. 
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.
Це означає, що Відповідач, як особа, яка заперечує зазначений Позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими  у статті 139 КАС України.
Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19.
Відповідач подав до суду першої інстанції заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Однак, суд першої інстанції письмові заперечення Відповідача не дослідив на предмет обґрунтованості доводів щодо неспівмірності заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та не надав оцінки арґументам Відповідача. Суд апеляційної інстанції цієї помилки не виправив і також не звернув уваги та не врахував доводів Відповідача у письмових запереченнях. 
В той же час, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від       12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Верховний Суд зазначає, що зменшивши заявлений Позивачем розмір витрат на правничу допомогу з заявлених Позивачем 72261,00 грн до 30000,00 грн суд першої інстанції не навів жодних мотивів обмежившись посиланням, що дана справа є незначної складності, а суд апеляційної інстанції - загальними формулюваннями щодо неспівмірності із складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим ним часом на надання таких послуг та невідповідності критерію реальності.
Разом з тим, судами першої та апеляційної інстанцій не надано жодної оцінки відповідним документам Позивача на предмет співвідношення (співмірності) обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, значення справи для Позивача, із вказаним обсягом цих послуг та витраченим адвокатом часом у актах приймання-передачі та звіті про надану правову та професійну правничу допомогу, із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 16 червня 2020 року у справі №640/22250/19 та від 3 листопада 2020 року у справі №1.380.2019.002189.
Як наслідок, визначена судом першої інстанції сума компенсації витрат, понесених Позивачем на професійну правничу допомогу за результатами судового розгляду у розмірі 30000 грн не є належним чином обґрунтованою.
У касаційній скарзі Позивач просить Суд звернути увагу на практику Верховного Суду у постановах від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 26 вересня 2019 року у справі №818/1033/17, від 4 грудня 2019 року у справі №818/1042/17.
Верховний Суд зауважує, що висновки щодо вирішення питання відшкодування витрат на правничу допомогу у цих справах ґрунтувались на повно та всебічно досліджених судами попередніх інстанцій доказах щодо обсягу фактичних витрат на правничу допомогу у кожній з цих справ.
Натомість, у межах справи, що переглядається, задовольняючи частково заяву Позивача про розподіл судових витрат суди попередніх інстанцій лише перерахували надані Позивачем докази у підтвердження понесених витрат на правничу допомогу без їх дослідження та аналізу встановлених обставин.
Так, судами попередніх інстанцій не перевірено фактичне виконання адвокатом усіх послуг, перелік яких наведений в актах приймання-передачі наданої правової та професійної правничої допомоги, звіті про надану правову та професійну правничу допомогу та відповідному Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги, як при розгляді справи у суді першої інстанції, так і у ході апеляційного перегляду справи. 
Суд касаційної інстанції зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг з урахуванням доводів іншої сторони щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. 
Визначаючись щодо обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу суд має надати оцінку обґрунтованості розміру заявлених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу в контексті пропорційності їх складності правовому супроводу справи та враховуючи зміст та обсяг наданих послуг.
4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Встановлені частиною другою статті 341 КАС України межі касаційного перегляду справи позбавляють суд касаційної інстанції права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Таким чином, постановлене у справі додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2020 року підлягають скасуванню, а справа в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 139, 341, 345, 349, 353, 355, 356 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН" задовольнити частково.
Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2020 року скасувати, а справу в частині вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не оскаржується.
Головуюча                                                                          Н.Є. Блажівська    
Судді                                                                                 О.В. Білоус 
                                                                                І.Л. Желтобрюх